ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2014 р.Справа № 916/3895/14

За позовом: Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України";

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплодаренерго"

про стягнення 2 804 106,48 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: Ященко Р.Ю. - довіреність
від 13.05.2014р.; Сидоренко А.С. довіреність
від 18.04.2014р.

Від відповідача: Безпечна А.В.
довіреність від 25.12.2013р.

Суть спору: Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулась
до господарського суду Одеської
області з позовом про стягнення з
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплодаренерго"
заборгованість 2 804 106,48грн., яка
складається з суми основного боргу 1 792
517,21грн., пені 461 820,89грн., інфляційні
втрати 413 740,70грн., 3% річних 136 027,68грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.09.2014р. порушено
провадження у справі № 916/3895/14.

13.10.2014р. до господарського суду
Одеської області від відповідача
надійшов відзив, відповідач позовні
вимоги визнає частково у сумі 1 792
517,21грн.

У судовому засіданні 19.11.2014 року
представник відповідача надав
клопотання, в якому просить суд
продовжити строк розгляду справи на
п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.11.2014р. клопотання
відповідача про продовження строку
розгляду справи на пятнадцять днів -
задоволено. Строк розгляду справи №
916/3895/14 продовжено до 08.12.2014 р.

19.11.2014р. до господарського суду
Одеської області від відповідача
надійшла заява про припинення
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 1 792 517,21грн.

03.12.2014р. до господарського суду
Одеської області від відповідача
надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 13.10.2014р. було
оголошено перерву до 03.11.2014р., 03.12.2014р.
було оголошено перерву до 08.12.2014р.

У судовому засіданні 08.12.2014р. після
виходу судді з нарадчої кімнати було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

28 грудня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Теплодаренерго" (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу природного
газу № 13/3112-ТЕ-23, згідно умов якого
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю у 2013році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ „Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах договору.

Згідно з умовами п. 3.1 договору №
13/3112-ТЕ-23 від 28.12.2012р. Продавець передає
Покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
Покупця. Право власності на газ
переходить від Продавця до Покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
Покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

За умовами п.3.4 договору № 13/3112-ТЕ-23 від
28.12.2012р. не пізніше 5-го числа,
наступного за місцем продажу газу,
Покупець зобов'язався надати
Продавцеві підписані та скріплені
печатками Покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акту приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язався
повернути Покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акту, що
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати у письмові формі мотивовану
відмову від підписання акту. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

У відповідності до п. 5.2 договору №
13/3112-ТЕ-23 від 28.12.2012р. сторонами договору
було узгоджено вартість 1000 куб. м
природного газу 1091,00грн., крім того ПДВ
20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20грн.

Згідно п. 6.1 договору № 13/3112-ТЕ-23 від
28.12.2012р. оплата за газ здійснюється
Покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом січня - грудня 2013р., а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 7 380 518,13грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 28.10.2013р. на
суму 1 538 649, 08грн. (за січень 2013р.), від
28.10.2013р. на суму 1 165 668,48грн. (за лютий
2013р.), від 28.10.2013р. на суму 1 346 417,94грн. (за
березень 2013р.), від 28.10.2013р. на суму 469
942,57грн. (за квітень 2013р.), від 28.10.2013р. на
суму 547 322,85грн. (за жовтень 2013р.), від
24.01.2014р. на суму 911 194,04грн. (за листопад
2013р.), від 24.01.2014р. на суму 1 401 323,17грн. (за
грудень 2013р.). Відповідачем частково
сплачено кошти за поставлений газ у
сумі 5 588 000,92грн. Таким чином,
заборгованіст ьвідповідача перед
позивачем складає 1 792 517,21грн.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
Покупцем п. 6.1 умов цього договору, він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

У зв'язку з простроченням сплати
вартості отриманого газу, позивачем
здійснено розрахунок пені, 3% річних та
інфляційних. Так, відповідно до даних
такого розрахунку за відповідачем
рахується пеня у розмірі 461 820,89грн.,
інфляційні втрати 413 740,70грн., 3% річних 136
027,68грн.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за
поставлений природний газ, позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою, згідно якої просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 2 804 106,48грн., яка складається з
суми основного боргу 1 792 517,21грн., пені 461
820,89грн., інфляційні втрати 413 740,70грн., 3%
річних 136 027,68грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов висновків про часткове
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

19.11.2014р. до господарського суду
Одеської області від відповідача
надійшла заява про припинення
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 1 792 517,21грн.

Суд задовольняє заяву відповідача про
припинення провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 1 792 517,21грн., оскільки
відповідно до платіжного доручення № 3
від 24.10.2014р. на суму 1 792 517,21грн.
відповідачем було погашено суму
основної заборгованості.

Відповідно до п. 1-1, п.4 ч.1 ст. 80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, зокрема, якщо
відсутній предмет спору, та у разі
відмови позивача від позову.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача
щодо сплати Відповідачем 3% річних у
сумі 136 027,68 грн., інфляційних у сумі 413
740,70 грн., вважає його вірним, а заявлені
на його підставі позовні вимоги
правомірними.

Позивачем заявлено вимогу щодо
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 461 820,89грн., суд зазначає
наступне.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233
ГК України, яка цілком кореспондується
із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов`язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може, з урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі
обставини, суд враховує те, що з
пояснень представників сторін, судом
встановлено, що господарські
правовідносини між позивачем та
відповідачем носять тривалий,
взаємовигідний, конструктивний
характер, прострочка відповідача по
розрахункам з позивачем виникла із-за
того, що споживачем теплової енергії,
яку виробляє ТОВ «Теплодаренерго» є
переважно населення, а також
збитковість господарської діяльності
у звязку з наявністю значної
заборгованості споживачів за
поставляєму Теплову енергію, на думку
суду, пеня - це фінансова санкція,
спрямована на спонукання сторони,
винної у порушенні зобов'язання, до
його виконання та дотримання в
подальшому, а не засіб безпідставного
збагачення, суд вважає за доцільне
зменшити розмір (пені), яку слід
стягнути з відповідача на користь
позивача та встановити її в розмірі 230
910,44 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Під час
розгляду справи відповідачем не було
належним чином доведено суду та
доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,80,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі
№916/3895/14 в частині позовних вимог
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплодаренерго"
стягнення основного боргу у розмірі 1 792
517,21грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплодаренерго" (65490,
Одеська обл, м. Теплодар, вул Польова, 1,
р/р 6101 у АБ «Південний», МФО 328209,
) на користь
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ; р/р
1 в ПАТ „Державний ощадний банк
України", МФО 300465) - пеню у розмірі 230
910,44грн., 3% річних у сумі 136 027,68 грн.,
інфляційні у сумі 413 740,70грн.; 56 082,13грн.
судового збору.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10-денного строку з моменту
складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Одеським апеляційним
господарським судом.

Суддя
О.Ю. Оборотова

Повне рішення складено 15 грудня 2014 р.