ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
Справа № 925/1893/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Іванов С.Г. - за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за
позовом Державного підприємства
"Одеська залізниця" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕП
Транско" про стягнення 95 315,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач
звернувся із позовом до відповідача
про стягнення 95 315,00 грн. штрафу за
неправильно зазначену у накладній масу
вантажу із розрахунку п'ятикратної
провізної плати за перевезення вантажу
на підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць
України.

В ході розгляду справи
представник позивача свої вимоги
підтримав повністю та просить їх
задовольнити. В останнє засідання
представник позивача не з'явився,
причини неявки не відомі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив повністю
з мотивів, що вказана маса вантажу у
накладних відповідає масі вантажу,
відпущеного із елеватора згідно ТТН,
встановлена нестача вантажу входить до
меж природної втрати вантажу при
перевезенні, переважування вантажу
відбулося після його видачі
вантажоодержувачу і не на станції
отримання, а тому стягнення штрафу є
безпідставним.

Суд вважає за можливе розгляд
справи провести за відсутності
представника позивача, оскільки всі
документи для прийняття рішення по
справі зібрані, пояснення сторонами
надані, клопотання про відкладення
розгляду справи позивачем суду не
направлено.

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Заслухавши доводи і пояснення
представників сторін, які надавалися в
ході розгляду справи та дослідивши
наявні у справі первинні документи,
судом

було встановлено наступне:

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує, що відповідачем, як
вантажовідправником, зі станції Умань
Одеської залізниці 16.04.2014 року було
відправлено вагони № 95650347, 95393310, 95640157,
95649000 з пшеницею до станції призначення
Одеса-Порт Одеської залізниці.
Одержувач вантажу - філія ПАТ "ДПЗКУ"
Одеський зерновий термінал".

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць
України та п. 5 Правил приймання
вантажів до перевезення маса вантажу
визначається відправником, про спосіб
визначення маси відправник зазначає у
накладній. Згідно з п. 2.1 Правил
оформлення перевізних документів
графи перевізних документів "маса
вантажу в кг, визначена відправником",
заповнюються вантажовідправником.

У відповідності до п. 6.3.
Роз'яснення Президії ВГСУ від 29.09.2008 р. N
04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до
роз'яснення президії Вищого
господарського суду України від 29.05.2002 N
04-5/601 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею" судам
роз'яснено, що Статут залізниць не
містить чітких приписів стосовно того,
якій саме залізниці (відправлення,
призначення чи транзитній) належить
право вимагати стягнення вказаного
штрафу, тому такі позови можуть
заявляти як залізниці відправлення,
так і призначення або транзитні.

Оскільки накладна є письмовою
формою договору перевезення вантажу,
що укладається вантажовідправником із
залізницею згідно зі статтею 24 Статуту
і вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній, то й відповідачем за
позовами про стягнення штрафу за
неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача має
бути відправник вантажу.

Таким чином позивач та
відповідач у справі є належними.

При оформленні вантажу
відповідачем у накладній було вказано,
що маса вантажу у вагоні № 95650347
становить 69800,00 кг; у вагоні № 95393310 -
64900,00 кг; у вагоні № 95640157 - 69950,00 кг; у
вагоні № 95649000 - 69350,00 кг.

За доводами позивача, під час
прибуття на станцію призначення
Одеса-Порт, вантаж було переважено на
справних повірених вагонних вагах і
виявлено недостачу вантажу у кожному
вагоні, загальний розмір якої склав 3
500,00 кг., що надає право позивачу
накласти на відповідача штраф.

Відповідач зі свого боку
заперечив, що переважування відбулося
на станції призначення, оскільки
насправді це мало місце на Одеському
зерновому терміналі поза межами
станцій Одеської залізниці.

Наказом Міністерства транспорту
України від 21 листопада 2000 р. N 644,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2000 р. за N 862/5083
затверджено Правила видачі вантажів
(ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту). Пунктом 27
цих Правил передбачено, що вантаж
вважається доставленим без утрати,
якщо різниця між масою, вказаною в
пункті відправлення в залізничній
накладній, та масою, визначеною на
станції призначення, не перевищує
норми природної втрати і граничного
розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких
унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто)
становить від 2 % до 0,5% маси, зазначеної
в перевізних документах. При цьому для
зерна ( як для категорії "всі інші
товари") визначено, що норма недостачі
становить 0,5%. Цим же пунктом визначено,
що норми недостачі або надлишку маси
вантажів розраховуються: від маси
брутто - для вантажів, які перевозяться
в тарі й упаковці; від маси нетто - для
вантажів, які перевозяться без тари й
упаковки.

Таким чином, наявними у справі
документами підтверджено, що має місце
такий стан перевезення вантажу,
відправленого відповідачем:

№ вагонаоформлена масавиявлена
масарізниця вагирізниця у %800,00
кг68 550,001250,001,79 %900,00 кг64 500,00400,000,61
%950,00 кг69 250,00700,001 %350,00 кг68
200,001150,001,65 % Всього 274 000 кг.
270 500 3500,00 1,28 %

Відповідач не спростував, що
недостача ваги вантажу все ж мала
місце, оскільки не надав ніякого
третього доказу щодо визначення ваги
вантажу, ніж вже наявні у справі докази.

Враховуючи, що різниця недостачі
вантажу склала в цілому 1,28%, що
перевищує встановлений дозволений
норматив у розмірі 0,5% по нормах Правил
видачі вантажів, то суд відхиляє
заперечення відповідача проти позову в
тій частині, що він дотримався норм
недостачі вантажу і повинен бути
звільнений від сплати штрафу за це
порушення.

За доводами позивача у позовній
заяві, про що також вказано і в
комерційному акті (а.с. 12), вагони на
станцію призначення прибули у технічно
справному стані, запірно-пломбувальні
пристрої вантажовідправника не
пошкоджені, слідів втрати та крадіжки
не виявлено.

Згідно п. 6.1. Роз'яснення Президії ВГСУ
від 29.09.2008 р. N 04-5/225 Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею" --
підставою для покладення на
відправника відповідальності за
неправильне зазначення ним
відповідних відомостей є акт загальної
форми або комерційний акт, складений у
випадках, передбачених статтею 129
Статуту залізниць.

Позивачем до позову прикладено
комерційний акт АА № 024373/29 від 18.04.2014
року ( а.с. 12), участі у складенні якого
відповідач по справі не приймав. Актом
визначено, що в перевізних документах
по вагонах № 95650347, 95393310, 95640157, 95649000
вказано більшу вагу вантажу пшениці,
ніж виявлено при переважуванні. При
цьому також зазначено, що
переважування відбулося на вимогу
вантажоодержувача товару і здійснено
на повірених вагах "ГПЗКУ" Одеського
зернового терміналу.

В тексті розділу Г "Опис
пошкодження" комерційного акту також
зазначено, що при відкритті
завантажувальних люків у вагонах
виявлено, що вагони були завантажені не
до повної вмістимості, а недостача
кількість зерна пшениці могла
поміститися у вагони. Витікання
вантажу не було. Вагони прибули за
справними запірними пристоями (ЗПУ)
відправника за номерами, що
відповідають документам.

Щодо комерційного акту
відповідач звертає увагу суду, що його
було складено 18.04.2014 року. Накладна та
комерційний акт в сукупності доводять,
що вантаж було видано залізницею ст.
Одеса-Порт 17.04.2014 року і потім вантаж
направлено на Одеський зерновий
термінал, про що вказано у накладній
щодо перевезення вантажу ( а.с. 9 пункти
1,10, 56 і 53).

Сторонами не заперечено, що
Одеський зерновий термінал (м. Одеса,
вул. Хлібна гавань, 4) не є станцією
Одеської залізниці під назвою
Одеса-Порт Од.ж.д., куди відповідачем по
справі оформлено перевезення вантажу (
див. записи у накладній а.с. 9 ( пункти 1,
10) та у комерційному акті а.с. 12).

Правомірність складення
комерційного акту АА № 024373/29, що
відбулося не при видачі товару на
станції Одеської залізниці 17.04.14 року, а
при переважуванні вантажу на Одеському
зерновому терміналі лише на наступний
день 18.04.2014 року, позивачем пояснено
існуванням договору про надання послуг
№ Дн-1-22/1-13-ДНМ від 26.12.2013 року,
укладеного між ПАТ "Державна
продовольча зернова компанія в особі
директора філії "Одеський зерновий
термінал" та ДП "Одеська залізниця" (а.с.
59).

За предметом цього договору ДП
"Одеська залізниця" надає свого
представника для участі у зважуванні
всіх вагонів, які будуть приходити на
адресу ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України " в особі філії "Одеський
зерновий термінал" та у разі
невідповідності відомостей щодо маси
вантажу як у бік збільшення так і у бік
зменшення, складає комерційний акт
відповідно до вимог ст. 129 Статуту
залізниць України, один екземпляр
якого видає ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України " в особі філії "Одеський
зерновий термінал", як Замовнику по
цьому договору. Сторонами цього
договору погоджено, що комерційний акт
підписують начальник станції
Одеса-порт і начальник
транспортно-перевантажувальної
дільниці Бундеєв І.О. (п. 2.5 та 2.6.
договору.)

Даним договором також спеціально
передбачено, що ДП "Одеська залізниця",
як Виконавець за договором,
звільняється від відповідальності за
нестачу вантажу у разі наявності
справних, непошкоджених ЗПУ (запірні
пристрої) на вагоні ( п. 4.2. договору).

Відповідач у справі та
вантажоодержувач не є сторонами
договору про надання послуг від 26.12.2013
року між ПАТ "Державна продовольча
зернова компанія в особі директора
філії "Одеський зерновий термінал" та
ДП "Одеська залізниця" (а.с. 59).

Виходячи зі змісту цього договору
суд вважає, що він укладався за
ініціативою ПАТ "Державна продовольча
зернова компанія" в особі директора
філії "Одеський зерновий термінал",
оскільки його було визначено
Замовником і послуги по договору ДП
"Одеська залізниця" (як Виконавець)
надає лише за завданням Замовника ( п.
1.1. договору). Потреба в укладенні
такого договору пояснюється
необхідністю оформлення документів
для вирішення спірних питань, які
можуть виникнути у Одеського
зернового терміналу, на адресу якого
прийшли вагони вантажоодержувачів зі
станцій Одеської залізниці і ці
одержувачі вже на терміналі
замовляють переважування вантажу і
виявляють його недостачу.

Оскільки у договорі існує п. 4.2.
про звільнення ДП "Одеська залізниця"
від відповідальності за нестачу
вантажу при непошкоджених ЗПУ на
вагонах, то укладенням даного договору
Одеська залізниця одночасно убезпечує
себе від претензій за недостачу
вантажу, виявленого при переважуванні
вантажу не на території залізничних
станцій.

При невірній кількості вантажу
сторони вказаного договору домовилися
складати комерційний акт за правилами
ст. 129 Статуту залізниць України (п. 1.1.
договору) і один його примірник отримує
ПАТ "Державна продовольча зернова
компанія" в особі філії "Одеський
зерновий термінал".

Використання позивачем по справі
складеного у відповідності до умов
договору від 26.12.2013 року, але за
правилами п. 129 Статуту залізниць
комерційного акту для накладення
штрафу на відповідача по справі є
неправомірним, виходячи з такого:

- у відповідності до п. 129 Статуту
залізниць України обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт,
зокрема, складається для засвідчення
обставин невідповідності
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними у
транспортних документах. Залізниця
зобов'язана скласти комерційний акт,
якщо вона сама виявила зазначені вище
обставини або якщо про існування хоча б
однієї з них заявив одержувач або
відправник вантажу, багажу чи
вантажобагажу. В усіх інших випадках
обставини, що виникли в процесі
перевезення вантажу, багажу і
вантажобагажу і які можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актами
загальної форми.

Таким чином складення
комерційного акту за змістом цього
пункту провадиться лише у чинних
відносинах між залізницею та
вантажоодержувачем чи відправником
вантажу і здійснюється станціями
залізниць.

Натомість у відносинах сторін має
місце обставина, що комерційний акт АА
№ 024373/29 (а.с. 12) було складено лише 18.04.2014
року не станцією залізниці при
виконанні своїх службових повноважень,
а за завданням ПАТ "Державна
продовольча зернова компанія" в особі
філії "Одеський зерновий термінал" на
виконання умов господарського
договору від 26.12.2013 року, хоча на цьому
акті і стоїть штамп залізничної
станції Одеса-Порт Од.ж.д. 400305.

При цьому всі відносини по
перевезенню та видачі вантажу у
Одеської залізниці із
вантажовідправником та
вантажоодержувачем тривали лише з 16 по
17 квітня 2014 року, про що вказано у
накладній (а.с. 9).

- за змістом п. 129 Статуту
залізниць складення комерційного акту
у встановлених цим пунктом випадках
замовляють лише одержувач або
відправник вантажу, або залізниця
складає його за власною ініціативою.
Натомість за обставинами справи
складення комерційного акту від 18.04.2014
року відбулося за замовленням
Одеського зернового терміналу та на
виконання господарського договору, що
не передбачено п. 129 Статуту залізниць.

- Позивач помилково посилається
на п. 4 затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 28
травня 2002 р. N 334 Правил складання актів
(ст. 129 Статуту) для виправдання
складення комерційного акту не на
залізничній станції, а при
переважуванні вантажу в Одеському
зернову терміналі. При цьому суд
виходить з такого:

Як вказано вище, п. 129 Статуту
залізниць передбачає вичерпні
підстави для складення комерційних
актів лише станціями залізниць якщо
залізниця сама виявила такі обставини
або якщо про існування хоча б однієї з
них заявив одержувач або відправник
вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Пункт 4 Правил складання актів
прийнято на виконання п. 129 Статуту
залізниць, про що прямо вказано у цих
Правилах. Тому всі пункти правил
можуть стосуватися лише дій залізниці
на виконання своїх повноважень,а не на
виконання укладених нею господарських
договорів із сторонніми особами за
межами своїх станції.

У відповідності до п. 4 Правил
складання актів дійсно передбачено
право залізниці скласти комерційний
акт у місцях загального чи
незагального користування, якими у
відповідності до п. 9 Статут залізниць є
станційні склади і майданчики, що
перебувають у віданні залізниць (місця
загального користування) та приколійні
склади, майданчики та інші пункти, які
належать підприємствам, організаціям,
установам, громадянам - суб'єктам
підприємницької діяльності або надані
їм залізницею на підставі договору
(місця незагального користування).
Однак у цьому ж пункті вказано, що
комерційні акти складаються на місцях
загального користування - у день
вивантаження або в день видачі вантажу
одержувачу; при вивантаженні на місцях
незагального користування - у день
здачі вантажу одержувачу, у цьому разі
перевірка повинна здійснюватись до
вивантаження або в процесі
вивантаження чи зразу ж після нього.
Пункт 2 Правил складання актів говорить
про те, що комерційними актами
фіксується виявлення різниця у масі
вантажу, визначеній на станції
відправлення, порівняно з масою, що
виявилася на станції призначення.
Тобто місця загального чи незагального
корситування залізною дорогою можуть
використовуватися лише для
завантаження та видачі вантажу
одержувачам, де і можуть складатися
комерційні акти.

За матеріалами справи
встановлено, що видача вантажу
відбулася 17.04.2014 року на залізничній
станції Одеса-Порт, після чого стосунки
залізниці і вантажоодержувача
припинилися.

За загальним правилом ст. 19
Конституції України Одеська залізниця,
як державне підприємство, повинна
діяти лише способами та в порядку,
передбаченому чинним законодавством.
Всі відносини між залізницею,
вантажовідправниками і
вантажоодержувачами детально
унормовані Статутом залізниць,
Правилами складання актів, Правилами
видачі вантажу та іншими нормативними
актами, що регулюють залізничні
перевезення.

Статтею 34 Господарського кодексу
України встановлено, що обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд вважає, що позивач не може
використовувати комерційний акт від
18.04.2014 року АА № 024373/29 як доказ
наявності підстав для накладення на
відповідача штрафу за недостачу ваги
вантажу, оскільки крім вищевказаного у
позивача взагалі не було законних
підстав перевіряти масу вантажу.

При цьому суд виходить з такого:

Позивачем не спростовано, що
вантаж пшениці, який відправив
відповідач, залізниця видала
одержувачу на станції залізниці
призначення Одеса-Порт (п. 10 накладної
а.с. 9), оскільки туди було замовлено
перевезення вантажу залізницею.

Згідно п. 52 Статуту залізниць
України (п. 12 Правил видачі вантажів) на
станціях призначення залізниця
зобов'язана перевірити масу, кількість
місць і стан вантажу у разі:

- прибуття вантажу у пошкодженому
вагоні (контейнері), а також у вагоні
(контейнері) з пошкодженими пломбами
відправника або пломбами попутних
станцій;

- прибуття вантажу з ознаками
недостачі, псування або пошкодження
під час перевезення на відкритому
рухомому складі або у критих вагонах
без пломб, якщо таке перевезення
передбачене Правилами;

- прибуття швидкопсувного вантажу
з порушенням граничного терміну його
перевезення або з порушенням
температурного режиму перевезення в
рефрижераторних вагонах (контейнерах);

- прибуття вантажу, який був
завантажений залізницею;

- видачі з місць загального
користування вантажів, вивантажених
залізницею;

- прибуття вантажів у вагонах
навалом і насипом за вимогою
одержувача у розмірах, передбачених
Правилами.

У зазначених вище випадках тарні
і штучні вантажі видаються залізницею
з перевіркою кількості і стану вантажу
тільки у пошкоджених місцях. У разі
виявлення пошкодження тари або інших
обставин, що можуть привести до зміни
стану вантажу, залізниця зобов'язана
перевірити вантаж у пошкоджених місцях
за фактурами і рахунками з розкриттям
пошкоджених місць.

У решті випадків вантажі,
завантажені відправником, і ті, що
прибули у справних вагонах,
контейнерах із непошкодженими
пломбами відправника, а також без ознак
недостачі, псування, пошкодження на
відкритому рухомому складі або у
критих та інших вагонах без пломб, якщо
такі перевезення передбачені
Правилами, видаються без перевірки їх
кількості і стану.

Згідно п. 7 Правил видачі вантажів,
вантаж разом із накладною видається на
станції призначення одержувачу,
зазначеному в накладній після внесення
ним усіх платежів.

Сам позивач у позові стверджує, що
вантаж прибув на станцію призначення
Одеса-Порт у справних вагонах та із
непошкодженими запірними пристроями.
Це ж вказано і у комерційному акті.

За таких обставин у залізниці не
було законних підстав для перевірки
при видачі вантажу маси вантажу, що
виключає наявність підстав у залізниці
для накладення штрафу на
вантажовідправника, хоча про це і було
складено комерційний акт після видачі
вантажу в іншому місці.

Перевірка маси вантажу,
насипаного насипом, може здійснюватися
за окремим договором між залізницею та
вантажоодержувачем у відповідності до
п. 12 Правил видачі вантажів. Лише із
результатів укладення і виконання
такого договору могло б виникнути
складення комерційного акту про
недостачу вантажу на станції видачі
вантажу залізницею, однак такий
договір вантажоодержувач і залізниця
не укладали.

Тобто, відносини у залізниці із
відправником та вантажоодержувачем
закінчилися 17.04.2014 року видачею вантажу
у непошкоджених вагонах його
одержувачу, який цей вантаж прийняв.
Переважування вантажу на станції
видачі не мало місця, оскільки про це не
існує жодного документу та не було
ніяких законних підстав залізниці це
проводити за власною ініціативою.

Таким чином, наслідки недостачі
вантажу, виявленої після видачі
залізницею вантажу його одержувачу,
вже перебувають у сфері відносин
вантажовідправника та
вантажоодержувача, а не у сфері прав
залізниці.

Згідно ст. 118, 122 Статуту залізниць
України, за неправильно зазначені у
накладній масу, кількість місць
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порта
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Однак згідно п. 5.5. затверджених
наказом міністерства транспорту
України від 21.11.2000 N 644 у редакції наказу
Міністерства інфраструктури України
від 08.06.2011 N 138 Правил оформлення
перевізних документів вказано, що якщо
під час перевезення вантажу або на
станції його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника, порта стягується штраф у
розмірі згідно зі статтею 118 Статуту
залізниць України. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Таким чином за змістом всіх
вищевказаних нормативних документів
визначено, для застосування штрафу до
вантажовідправника на підставі п. 122 і
118 Статуту залізниць України, виявлення
неправильного зазначення маси вантажу
повинно відбутися на станції
відправлення, під час перевезення
вантажу або на станції його
призначення.

Натомість за матеріалами справи
позивач видав вантаж
вантажоодержувачу без його
переважування на станції призначення
Одеса-Порт, бо вантаж прийшов у
справних вагонах і без пошкодження
запірних пристроїв, а комерційний акт
про недостачу вантажу було складено на
наступний день після видачу вантажу
залізницею за межами Одеської
залізниці та за вимогою Одеського
зернового терміналу на виконання
господарського договору між ПАТ
"Державна продовольча зернова компанія
в особі філії "Одеський зерновий
термінал" та Одеською залізницею, що
виключає накладення штрафу залізницею
на відповідача по справі.

На підставі викладеного,
комерційний акт АА № 024373/29 від 18.04.2014
року (а.с. 12) не може бути належним
доказом встановлення обставин, за які
для відповідача настає
відповідальність у виді сплати штрафу
на користь Одеської залізниці за
неправильне зазначення маси вантажу.

Оскільки наслідки виявлення
недостачі вантажу після його видачі
залізницею вантажоодержувачу
перебувають у сфері подальших відносин
між вантажовідправником та
вантажоодержувачем, тому Одеська
залізниця у відносинах цих осіб не має
права отримувати для себе докази для
накладення штрафу на
вантажовідправника на підставі п. 122, 118
Статуту залізниць.

З цих підстав позивач не довів
правомірність підстав для задоволення
позову, у позові слід відмовити
повністю із покладенням на позивача
всіх судових витрат.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 17 грудня 2014
року.

Суддя
Н.М. Спаських