ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.12.14 Справа № 904/10071/14

Суддя Соловйова А.Є., розглянувши
матеріали

за позовом публічного акціонерного
товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" в
особі Дніпропетровської обласної
дирекції, м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
с. Приют, Дніпропетровська область

про стягнення 97 410,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
публічного акціонерного товариства
"РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (надалі -
Позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі -
Відповідач) про стягнення 97 410,16 грн.

Відповідно до п.п.2, 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК
України, суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх
поштових адрес, не подано доказів
сплати судового збору у встановленому
законом порядку та розмірі, не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Позивачем при звернені до
господарського суду з позовною заявою
порушено вимоги п.2 ч.2 ст.54 ГПК України,
відповідно до якого позовна заява
повинна містити найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я
та по батькові за його наявності для
фізичних осіб) сторін, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання (для фізичних
осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта
господарської діяльності за їх
наявності (для юридичних осіб) або
індивідуальні ідентифікаційні номери
за їх наявності (для фізичних осіб -
платників податків).

Відповідно до інформації з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців,
відображеної на веб-сайті Єдиного
державного реєстру (irc.gov.ua), технічним
адміністратором якого є Державне
підприємство "Інформаційно-ресурсний
центр", станом на 19.12.2014, найменування
Позивача - публічне акціонерне
товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"
(), юридична адреса: 01011,
м. Київ, вулиця Лєскова, будинок, 9;
найменування відокремленого
підрозділу юридичної особи (в особі
якої подано позов) Дніпропетровська
обласна дирекція публічного
акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН
БАНК АВАЛЬ", , юридична
адреса якого: 49044, м. Дніпропетровськ,
вулиця Артема, буд. 4-Д.

В той же час, як вбачається з позовної
заяви, Позивач взагалі не зазначив
адресу юридичної особи (публічного
акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН
БАНК АВАЛЬ") та його ідентифікаційний
код та зазначив найменування
структурного підрозділу (в особі якого
він звертається) Дніпропетровська
обласна дирекція, юридична адреса
якого - пр. К.Маркса, 35, м.
Дніпропетровськ, що не відповідає
дійсності.

За змістом ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Пунктом 2.21. постанови пленуму Вищого
Господарського суду України №7 від
21.02.2013 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що платіжне доручення на
безготівкове перерахування судового
збору, квитанція установи банку про
прийняття платежу готівкою додаються
до позовної заяви (заяви, скарги) і
мають містити відомості про те, яка
саме позовна заява (заява, скарга, дія)
оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до
господарського суду тільки в
оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Згідно з п.3.1. Постанови Націанального
банку України №22 від 21.01.2004 "Про
затверження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті" (надалі -
Інструкція), платіжне доручення
оформляється платником за формою,
наведеною в додатку 2 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення реквізитів розрахункових
документів, що викладені в додатку 8 до
цієї Інструкції.

Так, відповідно до додатків 2 та 8 до
Інструкції, платіжне доручення має,
зокрема, містити: підписи (підпис)
відповідальних осіб платника, які
вповноважені розрпоряджатися рахунком
і зразки підписів яких заявлені банку
платника в картці із зразками підписів
і відбитка печатки, відбиток печатки
платника, число, місяць та рік списання
коштів з рахунку платника, які
засвідчуються підписом
відповідального виконавця та
відбитком штампа банку.

Проте, як вбачається з доданих до
позовної заяви платіжних доручень
№354897 від 07.11.2014 та №242279 від 26.11.2013 про
сплату судового збору, на них відсутній
підпис відповідального виконавця та
відбиток штампа банку, які
засвідчували б число, місяць та рік
списання коштів з рахунку платника. В
зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що
платіжні доручення №354897 від 07.11.2014 та
№242279 від 26.11.2013 оформлені з порушенням
вимог п.3.1., додатку 2 Інструкції, а отже
не є належним доказом сплати судового
збору.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України
передбачено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України,
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Аналогічні положення містяться у п. 3.5.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

З аналізу вище наведених норм чинного
процесуального законодавства слідує,
що належними доказами направлення
відповідачеві копії позовної заяви та
доданих до неї документів, в розумінні
ст. 56 ГПК України, є оригінали
розрахункового документу (оригінал
поштової квитанції або фінансового
чеку) та опису вкладення.

Згідно з п. 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 270 від 05.03.2009 (з наступними змінами і
доповненнями), у разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність опису, розписатися на
обох його примірниках і поставити
відбиток календарного штемпеля. Один
примірник опису вкладається до
поштового відправлення, другий
видається відправникові. На примірнику
опису, що видається відправникові,
працівник поштового зв'язку повинен
зазначити номер поштового
відправлення.

Тобто, при поданні позовної заяви,
позивачем, прокурором має бути доданий
фіскальний чек відділення поштового
зв'язку та опис вкладення з переліком
документів, що направляються стороні.
Натомість Позивачем до позовних
матеріалів додано копію фіскального
чеку та опису вкладення у цінний лист
від 10.12.2014.

З врахуванням вищенаведеного додані
копії фіскального чеку та опису
вкладення не можуть бути належними
доказом підтвердження відправлення
Відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів, оскільки не
містять ознак оригіналу.

Аналогічна правова позиція викладена
в ухвалі Вищого господарського суду
України від 02.04.2014 року по справі
№904/6596/13.

Також суд звертає увагу на те, що в
описі вкладення у цінний лист від 10.12.2014
зазначено: "Позовна заява про
стягнення заборгованості з додатками
за вих. 837 від 01.12.2014", однак при цьому
перелік додатків в описі вкладення у
цінний лист не наводиться, що позбавляє
суд можливості перевірити дотримання
позивачем вимог ст. 56
Господарського процесуального кодексу
України стосовно його обов'язку
надіслати Відповідачу копії позовної
заяви та всіх доданих до неї
документів. В той же час, до позовної
заяви додані вказані в ній додатки
(стор. 4 позовної заяви - додаток в
копіях №№ 1 - 10), направлення яких
Відповідачу фактично Позивачем не
підтверджується.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК
щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК. Крім того, в
абз. 7 п.п. 3.5 п. 3 наведеної постанови
Пленуму ВГСУ визначено, що у разі коли
до позовної заяви додано докази
надсилання відповідачеві копії лише
самої заяви, але відсутні докази
надсилання йому копій доданих до неї
документів, така заява підлягає
поверненню на загальних підставах
згідно з пунктом 6 частини першої
статті 63 ГПК України.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.
69 Господарського процесуального
кодексу України, розгляд справ в
господарських судах України обмежений
двохмісячним строком, враховуючи, що
повернення позовної заяви і доданих до
неї документів без розгляду, якщо у
позовній заяві не вказано повного
найменування сторін, їх поштових адрес,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі, не подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів, прямо
передбачено господарським
процесуальним кодексом України,
господарський суд повертає позов без
розгляду.

Керуючись п.п.2, 4, 6 ч.1 ст.63, ст.86
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Додаток: позовна заява з додатками на
39-ти аркушах; конверт.

Суддя А.Є. Соловйова