м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного підприємства
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хайят Естейт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд» та
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу Осипенко Дмитро Олегович
про визнання недійсним договору
іпотеки та зобов'язання вчинити певні
Суддя Нечай О.В.
Представники учасників судового
від позивача: Захаркевич Т.С., за
від відповідача - 1: не з'явився
від відповідача - 2: не з'явився
від відповідача - 3: Ніколайчук Н.М., за
від третьої особи: не з'явився.
СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Приватного підприємства «Корнелія 08»
(далі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хайят
Естейт» (далі - відповідач - 1),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд» (далі
- відповідач - 2) та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві (далі - відповідач - 3), третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
Осипенко Дмитро Олегович, про визнання
недійсним договору іпотеки та
зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. було порушено
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Осипенка Дмитра
Олеговича (далі - третя особа), розгляд
справи призначено на 24.09.2014 р.
22.09.2014 р. представником третьої особи
через відділ діловодства
господарського суду міста Києва були
подані письмові пояснення.
24.09.2014 р. судове засідання не відбулось.
Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва
Ковтуна С.А. від 24.09.2014 р., у зв'язку з
перебуванням судді Нечая О.В. у
відрядженні, справу №
судді Спичаку О.М.
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею
Спичаком О.М., розгляд справи
призначено на 29.10.2014 р.
24.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача - 2 було
подано клопотання про відкладення
розгляду справи.
25.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача було подано
письмове підтвердження про
відсутність аналогічного спору.
Розпорядженням В.о. голови
господарського суду міста Києва
Ковтуна С.А. від 29.09.2014 р., у зв'язку з
поверненням судді Нечая О.В. з
відрядження, справу №
судді Нечаю О.В.
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею Нечаєм
О.В., розгляд справи призначено на 29.10.2014
17.10.2014 р. до відділу діловодства
господарського суду міста Києва від
представника третьої особи було подано
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
23.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача - 3 було
подано клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи та клопотання про
виключення останнього зі складу
29.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача - 2 було
подано клопотання про зупинення
провадження у справі та клопотання про
відкладення розгляду справи.
У судове засідання 29.10.2014 р. представник
позивача з'явився та подав довідку про
відсутність аналогічного спору.
У судове засідання 29.10.2014 р.
представники відповідача 1, 2 та третьої
У судове засідання 29.10.2014 р. представник
відповідача - 3 з'явився.
Розглянувши у судовому засіданні 29.10.2014
р. клопотання відповідача - 3 про
виключення його зі складу
відповідачів, суд відмовив у
задоволенні вищезазначеного
клопотання у зв'язку з його
Розглянувши у судовому засіданні 29.10.2014
р. клопотання представника відповідача
- 2 про зупинення провадження у справі,
суд відмовив у задоволенні
вищезазначених клопотань у зв'язку з їх
Розглянувши у судовому засіданні 29.10.2014
р. клопотання представника відповідача
- 2 про відкладення розгляду справи, суд
задовольнив вищезазначене клопотання.
Враховуючи те, що представники
відповідача 1 та 2 у судове засідання
29.10.2014 р. не з'явились, а також у зв'язку
із невиконанням відповідачами вимог
ухвали господарського суду міста Києва
від 08.09.2014 р. про порушення провадження
відкладено на 26.11.2014 р.
03.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача було подано
клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи.
03.11.2014 р. до відділу діловодства
господарського суду міста Києва від
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві надійшла
копія реєстраційної справи.
24.11.2014 р. до відділу діловодства
господарського суду міста Києва від
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві надійшла
копія реєстраційної справи.
26.11.2014 р. до відділу діловодства
господарського суду міста Києва від
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві надійшла
копія реєстраційної справи.
У судове засідання 26.11.2014 р.
представники позивача з'явились та
подали клопотання про продовження
строків розгляду справи.
У судове засідання 26.11.2014 р.
представники відповідача 1, 2, 3 та
третьої особи не з'явились.
Розглянувши у судовому засіданні 26.11.2014
р. клопотання позивача про продовження
строків розгляду справи, враховуючи
особливості розгляду справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення клопотання про
продовження строку розгляду справи.
Враховуючи те, що представники
відповідача 1, 2 та 3 у судове засідання
26.11.2014р. не з'явились, а також у зв'язку
із невиконанням відповідачами 1 та 2
вимог ухвали господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. про порушення
розгляд справи було відкладено на
08.12.2014 р. представником позивача через
відділ діловодства господарського
суду міста Києва була подана заява про
забезпечення позову.
11.12.2014 р. представником відповідача - 2
через відділ діловодства
господарського суду міста Києва було
подано клопотання про відкладення
розгляду справи та зупинення
провадження у справі.
У судове засідання 11.12.2014 р. представник
позивача з'явився, надав свої пояснення
по суті спору, позовні вимоги підтримав
Представники відповідачів 1 та 2 у
судове засідання 11.12.2014 р. не з'явились.
Представник відповідача - 3 у судове
засідання 11.12.2014 р. з'явився, надав суду
свої пояснення по суті спору, проти
задоволення позову заперечував.
Представник третьої особи у судове
засідання 11.12.2014 р. не з'явився.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.12.2014 р. було задоволено
заяву позивача про забезпечення
Розглянувши у судовому засіданні 11.12.2014
р. клопотання представника відповідача
- 2 про зупинення провадження у справі,
суд відмовив у задоволенні
вищезазначеного клопотання, у зв'язку з
його необґрунтованістю.
Розглянувши у судовому засіданні 11.12.2014
р. клопотання представника відповідача
- 2 про відкладення розгляду справи, суд
відмовив у задоволенні
вищезазначеного клопотання, у зв'язку з
його необґрунтованістю.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
- 3, з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва,
08.08.2008 р. між Громадською організацією
«Спілка захисту прав споживачів
Подільського району міста Києва»
(продавець) та Приватним підприємством
«Корнелія 08» (далі - позивач, покупець)
було укладено Договір купівлі-продажу
нерухомого майна б/н (далі - Договір
купівлі-продажу), відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність, а покупець
зобов'язується сплатити та прийняти
нерухоме майно - нежиле приміщення,
розташоване у м. Києві по проспекту
Правди, 5-А, загальною площею 139,5 кв.м.
Згідно з п. 1.3 Договору купівлі-продажу
право власності на об'єкт нерухомості,
вказаний в п. 1.1 цього договору
переходить від продавця до покупця з
моменту його передачі за актом
здачі-приймання протягом трьох днів з
дня укладення цього договору.
Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 13.11.2008 р. у справі № 2-4165/08
Договір купівлі-продажу було визнано
судом дійсним, право власності на
вищезазначене приміщення було визнано
за Приватним підприємством «Корнелія
08».

03.03.2009 р. Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна позивачу було видано
Реєстраційне посвідчення № 022690
про те, що нежиле приміщення,
розташоване у м. Києві по проспекту
Правди, 5-А, загальною площею 139,5 кв.м.
належить останньому на праві приватної
власності.

Позивач у своєму позові зазначає суду
про те, що у 2013 році ним було виявлено,
що належне позивачу нерухоме майно -
нежиле приміщення, розташоване у м.
Києві по проспекту Правди, 5-А,
загальною площею 139,5 кв.м., без його
згоди було відчужене на користь третіх
осіб. Згідно з твердженнями позивача
йому стало відомо, про те, що гр.
Панченко І. В. на підставі підробленого
акту державного виконавця отримав у
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу Рогач В.
В. свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів, зареєстрованого за
реєстровим № 1376 від 21.06.2013 р., і таким
чином, злочинним шляхом, зареєстрував
за собою право власності на нежитлове
приміщення по проспекту Правди 5-А.
Панченко І. В. уклав договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення із Затєйщиковим Максимом
Леонідовичем. Договір було посвідчено
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу Котава
О. В., зареєстровано за реєстровим № 1308
від 31.07.2013 р.

24.12.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд» (далі
- відповідач - 2) на підставі свідоцтва
про право власності САК 664298 від 24.12.2013
р., виданого Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м. Києві
стало власником нежилого приміщення,
розташованого у м. Києві по проспекту
Правди, 5-А, загальною площею 139,5 кв.м.

В подальшому, позивачем було подано до
суду позовну заяву про визнання
недійсним акту державного виконавця
про проведення прилюдних торгів,
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів № 1376 від 21.06.2013 р. та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 16.06.2014 р. у справі
№ 758/3384/14-ц позовні вимоги
Приватного підприємства «Корнелія 08»
задоволено, визнано акт про реалізацію
нежитлового будинку, розташованого у м.
Києві по проспекту Правди, 5-А,
загальною площею 139,5 кв.м. недійсним,
визнано свідоцтво приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Рогача В.В. від
21.06.2013 р. про реєстрацію права власності
на нежитловий будинок, розташований у
м. Києві по проспекту Правди, 5-А,
загальною площею 139,5 кв.м., недійсним,
витребувано зазначене нежиле
приміщення із чужого володіння
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд»,
передавши його Приватному
підприємству «Корнелія 08».

З метою виконання рішення суду
позивачем було подано заяву про
державну реєстрацію права власності до
Державної реєстраційної служби, проте
в реєстрації було відмовлено з тих
підстав, що на вказане майно
зареєстровано обтяження.

29.08.2014 р. позивач звернувся до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
Шаповаленка Анатолія Івановича про
отримання витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно - нежиле
приміщення, розташоване у м. Києві по
проспекту Правди, 5-А, загальною площею
139,5 кв.м., з якого вбачається, що на
вищезазначене нежитлове приміщення
встановлено обтяження на підставі
укладеного договору іпотеки.

08.02.2014 р. між відповідачем - 2
(іпотекодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Хайят
Естейт» (далі - іпотекодержатель,
відповідач - 1) було укладено Договір
іпотеки б/н (далі - Договір іпотеки),
предметом якого є передача
іпотекодавцем іпотекодержателю в
іпотеку нерухомого майна, зазначеного
в ст. 3 цього договору, для забезпечення
виконання належним чином та в повному
обсязі боргових зобов'язань боржника
за договором поставки.

Згідно з п. 3.1 Договору іпотеки
предметом іпотеки за цим договором є
нерухоме майно, а саме: нежиле
приміщення, розташоване у м. Києві по
проспекту Правди, 5-А, загальною площею
139,5 кв.м., яке належить іпотекодавцю на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого 24.12.2013 р. Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві.

Позивач зазначає суду про те, що
Договір іпотеки було укладено
незаконно, оскільки іпотекодавець не є
власником вказаного майна, а тому цей
договір повинно бути визнано судом
недійсним.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов: нерухоме майно
належить іпотекодавцю на праві
власності.

Отже, приписи чинного законодавства
України пов'язують право на передачу
нерухомого майна в іпотеку з умовою
належності такого майна
іпотекодавцеві на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Судом встановлено, що нерухоме майно -
нежиле приміщення, розташоване у
м. Києві по проспекту Правди,
5-А, належить позивачу на праві
власності, що встановлено рішеннями
судів та підтверджується
правовстановлюючими документами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не було надано згоди на
відчуження нерухомого майна шляхом
передання його в іпотеку за Договором
іпотеки. Крім того, Іпотечний договір
містить неправдиві дані щодо
належності права власності на предмет
іпотеки іпотекодавцю, так як рішенням
Подільського районного суду міста
Києва від 16.06.2014 р. у справі № 758/3384/14-ц,
яке набрало законної сили, було визнано
акт про реалізацію нежитлового
будинку, розташованого у м. Києві по
проспекту Правди, 5-А, загальною площею
139,5 кв.м. недійсним, визнано свідоцтво
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу Рогача
В.В. від 21.06.2013 р. про реєстрацію права
власності на нежитловий будинок,
розташований у м. Києві по проспекту
Правди, 5-А, загальною площею 139,5 кв.м.,
недійсним, витребувано зазначене
нежиле приміщення із чужого володіння
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд»,
передавши його власнику - Приватному
підприємству «Корнелія 08».

Згідно з ст. 35 ГПК України обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З огляду на вищенаведене, судом
встановлено, що право власності на
нежитлове приміщення - розташоване у м.
Києві по проспекту Правди, 5-А, належить
позивачу на праві власності, що дає
право лише йому розпоряджатися
зазначеним нерухомим майном.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищенаведене, позивачем
доведено, а відповідачами 1 та 2 не
спростовано той факт, що нежитлове
приміщення розташоване у м. Києві по
проспекту Правди, 5-А, було відчужено
незаконно та, відповідно, незаконно
передано в іпотеку за Іпотечним
договором.

Згідно з абз. 2 п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29 травня 2013 року N 11 (далі -
Постанова) вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз. 3 п. 2.6 Постанови у
силу припису частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, встановлених
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 названого Кодексу,
саме на момент вчинення правочину.

Згідно з абзацом 5 п. 2.10 Постанови у силу
припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача.

Позивачем було доведено належними та
допустимим доказами те, що Іпотечний
договір суперечить приписам чинного
законодавства України, а тому вказаний
договір підлягає визнанню недійсним
судом.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги
викладені вище норми чинного
законодавства, необхідною умовою
застосування судом певного способу
захисту є наявність, доведена
належними у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України доказами, певного
суб'єктивного права (інтересу) у
позивача та порушення (невизнання або
оспорювання) цього права (інтересу) з
боку відповідача.

У рішенні Конституційного Суду України
№ 18-рп/2004 від 01.12.2004р. (справа про
охоронюваний законом інтерес)
визначено поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», яке треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному
рішенні зазначає, що види і зміст
охоронюваних законом інтересів, що
перебувають у логічно-смисловому
зв'язку з поняттям "права" як правило не
визначаються у статтях закону, а тому
фактично є правоохоронюваними.
Охоронюваний законом інтерес
перебуває під захистом не тільки
закону, а й об'єктивного права в цілому,
що панує у суспільстві, зокрема,
справедливості, оскільки інтерес у
вузькому розумінні зумовлюється
загальним змістом такого права та є
його складовою.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м. Києві жодним чином не порушила
законні права та охоронювані законом
інтереси позивача.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обтяження - заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів (ст. 2
вказаного Закону).

Згідно з п. 1 та п. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

В силу положень ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» систему
органів державної реєстрації прав
становлять Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить: 1) проводити
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляти у їх
реєстрації; 2) забезпечувати ведення
Державного реєстру прав; 3) надавати
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; 4) забезпечувати облік
безхазяйного нерухомого майна; 5)
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень прав на
нерухоме майно, право власності на яке
не зареєстроване у Державному реєстрі
прав, іпотеки майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва проводиться
у спеціальному розділі Державного
реєстру прав. При державній реєстрації
права власності на таке майно записи
про обтяження переносяться до
відповідної частини відкритого
розділу Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 7 п. 2 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі договорів,
укладених у порядку, встановленому
законами.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р.
№ 868, державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що
реєстрація обтяжень на нерухоме майно
є обов'язком органу державної
реєстрації прав, який покладено на
нього нормами законодавства України,
та який виникає у відповідності до них.

Оскільки судом встановлено, що
вимагати виключення з Державного
реєстру іпотек запису про обтяження
предмета іпотеки позивач вправі лише
після визнання недійсним Договору
іпотеки, у зв'язку з чим позивач і
звернувся до суду, то суд дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог позивача до
відповідача - 3, оскільки відповідачем -
3 не порушено права позивача в
розумінні ст. 1 ГПК України.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги до відповідачів 1 та 2 про
визнання недійсним договору іпотеки
підлягають задоволенню, в свою чергу
позовні вимоги до відповідача - 3
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК
України судовий збір покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно з абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від 21
лютого 2013 року N 7 якщо пропорції
задоволення позовних вимог точно
визначити неможливо (зокрема, при
частковому задоволенні позову
немайнового характеру), то судові
витрати розподіляються між сторонами
порівну. У разі коли позов немайнового
характеру задоволено повністю
стосовно двох і більше відповідачів
або якщо позов майнового характеру
задоволено солідарно за рахунок двох і
більше відповідачів, то судові витрати
також розподіляються між
відповідачами порівну. Солідарне
стягнення суми судових витрат законом
не передбачено.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір
іпотеки б/н від 08.02.2014 р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хайят Естейт» (03055, м.
Київ, просп. Перемоги, будинок 27,
квартира 57; ідентифікаційний код: 39073799)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд» (04123,
м. Київ, просп. Правди, будинок 5, літ. "А";
ідентифікаційний код: 38989191),
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Осипенком Д.О., зареєстрований в
реєстрі за номером 913.

3. Зобов'язати державну
реєстраційну службу Головного
управління юстиції у м. Києві внести до
державного реєстру нерухомого майна
відомості щодо недійсності Договору
іпотеки б/н від 08.02.2014 р., укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хайят Естейт» (03055, м.
Київ, просп. Перемоги, будинок 27,
квартира 57; ідентифікаційний код: 39073799)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комплектфонд» (04123,
м. Київ, просп. Правди, будинок 5, літ. "А";
ідентифікаційний код: 38989191)
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Осипенком Д.О., зареєстрованого
в реєстрі за номером 913, та відомості
про припинення обтяження нежитлового
будинку, що знаходиться за адресою: м.
Київ, пр-т. Правди, буд. 5-А.

4. В іншій частині позову
відмовити.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хайят
Естейт» (03055, м. Київ, просп. Перемоги,
будинок 27, квартира 57; ідентифікаційний
код: 39073799) на користь Приватного
підприємства «Корнелія 08» (04050, м. Київ,
вул. Мельникова, будинок 12;
ідентифікаційний код: 36049407) витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 218
(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00
коп.

6. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комплектфонд» (04123, м. Київ, просп.
Правди, будинок 5, літ. "А";
ідентифікаційний код: 38989191) на користь
Приватного підприємства «Корнелія 08»
(04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 12;
ідентифікаційний код: 36049407) витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 218
(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00
коп.

Повне рішення складено 16.12.2014 р.

Суддя
О.В. Нечай