м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квестор ЛТД"
до Приватного підприємства "Перлина
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Вайнер О.Л. (дов. №173 від
від відповідача: не з'явився
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Квестор ЛТД»
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Приватного
підприємства «Перлина Полісся» про
стягнення заборгованості у розмірі 31
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.11.2014 порушено провадження у
розгляду на 11.12.2014 року.
У судовому засіданні 11.12.2014 представник
позивача надав пояснення аналогічні
тим, що викладені у позові, позовні
вимоги просив задовольнити у повному
обсязі. Додатково надав до суду
документи, а саме вимогу із доказами
про надіслання її на адресу
Відповідач не направив свого
представника для участі у судовому
засіданні, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про
поважність причин неявки суду не
Разом з тим, приписи статті 22
Господарського процесуального кодексу
України (далі ГПК України) зобов'язують
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Нормами ст. 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихсь
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
За таких обставин, незважаючи на те, що
відповідач на виклик суду не з'явився,
за висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, а неявка вказаних
учасників судового спору не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва,-
10.05.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Квестор ЛТД»
(постачальник) та Приватним
підприємством «Перлина Полісся»
(покупець) укладено договір №36 на
поставку нафтопродуктів (далі -
За умовами п.1.1 Договору, постачальник
зобов'язується систематично
поставляти та передавати у власність
(повне господарське відання) покупцю
нафтопродукти, а покупець
зобов'язується приймати ці
нафтопродукти та своєчасно
здійснювати оплату за них на умовах
даного договору. Предметом поставки є
наступні нафтопродукти: бензин А-76, А-92,
Аі-95; дизпаливо (п. 1.2. договору).
Згідно п.2.1. договору, ціна
нафтопродуктів та сума партій
нафтопродуктів, що підлягає поставці
постачальником та оплаті покупцем,
узгоджується сторонами договору
додатково та фіксується у рахунках на
оплату на момент поставки.
Відповідно до положень п 3.3. договору,
поставленими за даним договором
постачальником та отриманими покупцем
вважаються нафтопродукти, кількість
яких вказано у товарно-транспортній
(видатковій) накладній постачальника й
Нафтопродукти відпускаються покупцю
зі складу постачальника на умовах само
вивозу покупцем (п.4.1. договору).
Одночасно, умовами пункту 4.2. договору,
сторони погодили, що нафтопродукти
можуть поставлятись покупцю
транспортом постачальника за умови
оплати покупцем вартості доставки.
Оплата за поставлені нафтопродукти
здійснюється покупцем безготівково у
національній валюті України шляхом
банківського переказу грошових коштів
на банківський рахунок постачальника
Положеннями п.5.3. договору, сторони
погодили, що умови оплати
нафтопродуктів та послуг - 3 дні з
моменту отримання нафтопродуктів.
Із матеріалів справи вбачається, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Квестор ЛТД»
поставлено відповідачеві дизпаливо
ЕН-590 у кількості 4 650,00 л та надано
транспортні послуги на загальну суму 44
750,00 грн. згідно видатковій накладній
№РН-0000331 від 11.05.2012 року. На виконання
умов договору, постачальником надано
покупцеві на оплату рахунок-фактуру №
СФ-0000187 від 11.05.2012 року на загальну суму
Поставлені нафтопродукти та надані
транспортні послуги оплачені
відповідачем лише частково, що
вбачається із наявної у матеріалах
справи виписки про рух коштів на
рахунку ТОВ «Квестор ЛТД», а саме 28.05.2012
у розмірі 10 000,00 грн., 09.07.2012 у розмірі 5
000,00 грн., 16.07.2012 у розмірі 5 000,00 грн.,
30.05.2013 у розмірі 500,00 грн. та 20.06.2013 у
З метою досудового врегулювання спору,
ТОВ «Квестор ЛТД» направило на адресу
ПП «Перлина Полісся» вимогу за вих..№162
від 17.10.2014 на оплату отриманих
нафтопродуктів та наданих
транспортних послуг. Вказана вимога
отримана відповідачем 18.10.2014, що
вбачається із рекомендованого
повідомлення з відміткою про вручення
поштового відправлення, однак
відповіді або грошових коштів на
користь позивача не надійшло від ПП
«Перлина Полісся», у зв'язку із чим ТОВ
«Квестор ЛТД» звернулось із даним
позовом до суду.
Враховуючи часткове погашення
вартості поставлених нафтопродуктів
та наданих транспортних послуг, станом
на 23.10.2014 (день звернення із позовом до
суду) розмір заборгованості
відповідача становить 23 750,00 грн.
Оскільки, умовами договору передбачено
нарахування пені, позивачем до
стягнення у межах даного спору
заявлено також пеню у розмірі 2 480,02 грн.,
суму інфляційних втрат у розмірі 3 814,27
грн. та 3% річних у розмірі 1 851,85 грн.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.
Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України (далі- ГК України),
господарським визначається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботи,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматись від
певних дій, а інший суб'єкт (управлена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.
Як встановлено судом, 10.05.2012 між
сторонами укладено договір №36 на
поставку нафтопродуктів, який за своєю
правовою природою є договором
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 ЦК України
зазначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 665 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
Стаття 629 ЦК України, яка
кореспондується із ст.526 ЦК України,
визначає обов'язковість виконання
сторонами договору, тобто всі умови
договору з моменту його укладення, який
встановлено ст.640 ЦК України, стають
однаково обов'язковими для виконання
сторонами. Будучи пов'язані взаємними
правами та обов'язками (зобов'язаннями),
сторони не можуть в односторонньому
порядку відмовлятися від виконання
зобов'язання або змінювати його умови,
крім випадків, передбачених угодою
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Із матеріалів справи вбачається, що
позивач у повному обсязі виконав
прийняті за Договором зобов'язання, та
поставив відповідачу товар на загальну
суму 661 596,58 грн., що підтверджується
складеними та підписаними сторонами
відповідними видатковими накладними.
Проте відповідач у порушення
зобов'язань, прийнятих за Договором, не
здійснив оплату отриманих товарів, яка
станом на момент розгляду спору у суді,
так і не погашена у повному обсязі.
У зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем умов Договору, позивачем
заявлено до стягнення також відповідні
штрафні санкції, а саме пеню у розмірі 2
480,02 грн., суму інфляційних втрат у
розмірі 3 814,27 грн. та 3% річних у розмірі 1
Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Сторони п.6.1. Договору погодили, що у
випадку порушення умов оплати,
передбачених п.5.3. договору, покупець
сплачує продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
у період, за який нараховується пеня, за
кожен день прострочки, а також сплачує
понесені продавцем збитки, викликані
несвоєчасною оплатою за весь період
Судом перевірено наданий позивачем
розрахунок пені, з урахуванням умов
Договору та приписів ст. 232
Господарського кодексу України, з яким
суд не погоджується щодо сум та
строків, здійснивши перерахунок сум
пені, суд визнає суму пені
обґрунтованою у розмірі 2 480,02 грн.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Враховуючи приписи статті 549, частини
другої статті 625 ЦК України правовими
наслідками порушення грошового
зобов'язання, тобто зобов'язання
сплатити гроші, є обов'язок сплатити не
лише суму основного боргу, а й
неустойку (якщо її стягнення
передбачене договором або актами
законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
Суд зауважує, що сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом) та інфляційних
втрат, не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора, який
полягає у отриманні від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові та відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.
З системного аналізу наведених
законодавчих норм, вбачається право
кредитора вимагати стягнення боргу,
враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних, як спосіб захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.
Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).
У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 № 62-97; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".
Відповідно до листа Верховного Суду
України від 03.04.1997 №62-97 «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ», якщо сума боргу повинна бути
сплачена в період з 1 по 15 числа
відповідного місяця, то вона
індексується з рахунком цього місяця, а
якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31
число відповідного місяця, то вона
індексується з наступного місяця.
Враховуючи вище викладене, перевіривши
розрахунок інфляційної складової суми
боргу суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення інфляційних
втрат підлягає задоволенню у сумі
розміром 3 814,27 грн., тобто як визначено
законодавством, за весь час
прострочення платежу.
Перевіривши розрахунок 3% річних, суд
визнав його обґрунтованим та таким, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а вимогу
позивача про стягнення з відповідача
суми 3% річних розміром 1 851,85 грн. такою,
що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.
Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
З'ясувавши обставини справи та надавши
оцінку доказам за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості підлягають задоволенню
у частково, а саме основний борг у
розмірі 23 750,00 грн., пеня у розмірі 2 480,02
грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3
814,27 грн. та 3% річних у розмірі 1 851,85 грн.
Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то
судові витрати - судовий збір -
відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Квестор ЛТД» із
позовом до Приватного підприємства
«Перлина Полісся» про стягнення
заборгованості у розмірі 31 896,14 грн. -
Стягнути з Приватного підприємства
вулиця Софіївська, будинок 10-А;
ідентифікаційний код 32776733) на користь
Товариства з обмеженою
місто Чернігів, вулиця Пушкіна, будинок
16; ідентифікаційний код 22821016) 23 750
(двадцять три тисячі сімсот п'ятдесят)
гривень 00 копійок основного боргу, 2 480
(дві тисячі чотириста вісімдесят)
гривень 02 копійки пені, 1 851 (одну тисячу
вісімсот п'ятдесят одну) гривню 85
копійок 3% річних, інфляційні втрати у
розмірі 3 814 (три тисячі вісімсот
чотирнадцять) гривень 27 копійок та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім)
гривень 00 копійок витрат зі сплати
судового збору.
Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 11.12.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116
Господарського процесуального кодексу
України, після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 16.12.2014 року

Суддя
К.В. Полякова