ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 909/755/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Зварич О.В.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання
Ляльці Н.Р.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 - представник
(довіреність в матеріалах справи);

відповідача: ОСОБА_3 - представник
(довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 30.09.2014р.

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.2014р.
(суддя Фрич М.М.)

у справі № 909/755/14

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, м. Івано-Франківськ

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Калуш,
Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості за
договором оренди нежитлового
приміщення.

Фізична особа-підприємеця ОСОБА_5
звернулася до Господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про стягнення заборгованості. Позов
заявлено на підставі договору оренди
нежитлового приміщення від 17.01.2014,
укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.2014р.
у справі № 909/755/14 (суддя Фрич М.М.)
позовні вимоги задоволено часково.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованість за
договором оренди нежитлового
приміщення від 17.12.2014 року в розмірі 8 340
грн., пеню в розмірі 359 грн. 88 коп., 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 63 грн. 06
коп., інфляційні втрати в розмірі 602 грн.
60 коп. та судовий збір в сумі 1827 грн.

В частині стягнення з відповідача
комунальних платежів в розмірі 908 грн. 60
коп. та збитків в сумі 12 434 грн. 16 коп. -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - ФОП ОСОБА_4
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що
місцевим господарським судом не
враховано приписи ст. 762 ЦК України,
відповідно до яких наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає. Крім того, посилаючись на п.
1.2. та п. 3.1.3 договору, вказує, що орендар
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати орендну плату за
користування приміщенням, тобто в той
час, коли приміщення використовується,
а не формально.

Також посилається на п. 4.1.2 договору,
згідно з яким орендодавець несе ризик
випадкового знищення чи пошкодження
приміщення, що сталось не з його вини,
що вказує і сталось в даному випадку.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 не
підтверджено право власності чи
користування приміщенням, відтак,
договір оренди є недійсним.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 13.10.14 у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Юрченко Я.О., судді Давид Л.Л., Хабіб М.І.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 04.11.14.

Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах Львівського
апеляційного господарського суду від
04.11.2012р та 25.11.2014р.

8 грудня 2014 року позивач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить скасувати
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.14 у
справі № 909/755/14 в частині відмови в
задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 12 434, 16 грн та прийняти в цій
частині нове судове рішення про
задоволення вимог. В решті просить
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін.

На спростування доводів апелянта подав
належним чином засвідчену копію
договору позички (речової) від 01.01.2014р.,
акт прийому - передачі приміщень по
договору позички нежитлових приміщень
та фотографії виявлених пошкоджень
нежитлового приміщення.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
09.12.2014р. у склад колегії суддів для
розгляду справи № 909/755/14 у зв'язку з
перебуванням судді Давид Л.Л. у
відпустці внесено зміни, введено
замість судді Давид Л.Л.- суддю Зварич
О.В.

В даному судовому засіданні
представники сторін підтримали власні
доводи та заперечення, викладені в
апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.2014р.
у справі № 909/755/14 - залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
17.01.2014р. позивачем фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 (надалі -
орендодавець) та відповідачем фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі -
орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення.

Відповідно до п.1.1 договору позивач
передав, а відповідач прийняв в
строкове платне користування
нежитлове приміщення підвалу
загальною площею 75 м.кв., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до технічного паспорту
будинку.

Приміщення обладнане всіма системами
інженерного забезпечення, без
будь-яких пошкоджень та готове до
фактичного використання (чиста оренда)
(п. 1.2. договору).

Зазначене в п. 1.1. договору приміщення
передається орендарю в
технічно-справному стані за актом
прийому - передачі нежитлового
приміщення.

Орендна плата встановлена розділом 2
договору, зокрема становить 8 340, 00 грн.

Згідно п.3.1.3. договору орендар
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати орендодавцю орендну
плату за користування приміщенням. При
цьому згідно п.2.2. договору орендна
плата повинна бути сплачена шляхом
попередньої оплати не пізніше 1 числа
поточного місяця, в якому
використовується приміщення.

На виконання свої обов'язків по
договору, орендодавець передав
орендарю нежитлове приміщення в оренду
про що свідчить належним чином
засвідчена копія акту прийому -
передачі від 17.01.2014р. Як вбачається з
акту, орендар підтверджує, що прийняте
ним приміщення разом з майном
знаходиться в справному та належному
технічному стані.

Поряд з цим, всупереч вказаним умовам
договору відповідач не виконав
належним чином взяті на себе
зобов'язання та не здійснив виплату
орендної плати за квітень 2014 року, що
становить 8 340 гривень.

Відтак, позивачем 28 квітня 2014 року було
направлено відповідачу лист із вимогою
повернути приміщення за актом
прийому-передачі приміщення та
погасити заборгованість з орендної
плати, а також заборгованість по
комунальних платежах, за спожиту
електроенергію та водопостачання.
Матеріали справи не містять відповіді
на претензію.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.
Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК
України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем та відповідачем було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення від 17.01.2014 року.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з умов договору
приміщення обладнане всіма системами
інженерного забезпечення, без
будь-яких пошкоджень та готове до
фактичного використання та з акту
прийому - передачі нежитлового
приміщення в оренду, орендар
підтверджує, що прийняте ним
приміщення разом з майном знаходиться
в справному та належному технічному
стані.

Жодних зауважень щодо стану приміщення
акт прийому - передачі не містить.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1. договору
орендодавець зобов'язаний передати
приміщення орендарю в строки,
визначені договором, орендар, у свою
чергу, зобов'язався прийняти та
використовувати приміщення за його
цільовим призначенням відповідно до
п.1.3. цього договору, а також своєчасно
та в повному обсязі сплачувати
орендодавцю орендну плату за
користування приміщенням (п.3.1.3.).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1.6. вказаного договору
передача приміщення орендодавцем
орендарю здійснюється в строк, що не
перевищує 3- х днів з моменту підписання
цього договору. Факт передачі
приміщення оформляється актом
прийому-передачі. Згідно п.2.2. орендна
плата сплачується шляхом попередньої
оплати не пізніше 1 числа поточного
місяця (включно), в якому
використовується приміщення. Орендар
зобов'язується протягом 2 днів з дня
підписання договору внести орендну
плату за перший місяць оренди, а
протягом 10 днів - за останній місяць
оренди приміщення (п.2.3. договору).

Таким чином, позивач свої зобов'язання
за договором виконав, передав
відповідачу за актом здачі-приймання
приміщення від 17.01.2014 року для
використання за призначенням. Позивач
свої зобов'язання по оплаті орендної
плати за договором не виконав,
допустивши при цьому заборгованість в
розмірі 8 340 грн. Відповідач ні
місцевому господарському суду, ні суду
апеляційної інстанції не надав
належних та допустимих доказів
відсутності заборгованості по
орендній платі.

Відтак, судова колегія погоджується з
висновками місцевого господарського
суду щодо наявності правових підстав
для стягнення 8 340, 00 грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно п.7.2. договору у разі невчасного
або не в повному обсязі здійснення
платежів, орендар зобов'язаний
сплатити орендодавцеві пеню в розмірі
0,1 % від суми простроченого зобов'язання
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Провівши власний розрахунок штрафник
санкцій, колегія суддів зазначає про
обґрунтованість та підставність
задоволення місцевим господарським
судом вимог щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 359 грн.
88 коп. пені, 63 грн. 06 коп. 3 % річних та 602
грн. 60 коп. інфляційних втрат.

Щодо комунальних платежів, судова
колегія зазначає, що з урахуванням
наявності листів КП
"Івано-Франківськводоекотехпром" та
Філії ПАТ "Прикарпаттяобленерго" та
відсутності в матеріалах справи
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність вимог,
місцевий господарський суд правомірно
відмовив в їх задоволенні.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Отже, позадоговірна (деліктна)
відповідальність, яка є видом
цивільно-правової відповідальності,
настає при існуванні складу
правопорушення, що включає такі
елементи, як: а) протиправність
поведінки; б) шкода; в) причинний зв'язок
між ними; г) вини заподіювача шкоди.
Зазначені підстави визначаються
загальними, оскільки для вирішення
деліктного зобов'язання їх існування
потрібне в усіх випадках, якщо інше не
обумовлено законом.

Відшкодування шкоди здійснює сама
особа, яка завдала шкоди, на загальних
підставах, що в даному випадку не
доведено позивачем.

Місцевий господарський суд правомірно
не взяв до уваги поданий позивачем
експертний висновок №В-170 від 24.06.2014р.,
оскільки на вирішення
експерта-будівельника поставлено
запитання вартості ремонту, який
потрібно провести в приміщенні
торгового залу в будинку АДРЕСА_1.
Відтак, експерт вказав те, що вартість
ремонту, який необхідно провести в
приміщенні становить 12 434 грн. 16 коп. До
вказаного звіту додано локальний
кошторис з розрахунком договірної ціни
№42-0-1-1, в якому вказано найменування
робіт та їх загальна вартість.

Зважаючи на відсутність доказів про те,
що вказана у звіті вартість ремонтних
робіт відповідає фактичній вартості
шкоди, яка, за твердженнями позивача
була завдана діями відповідача та
відсутність доказів, що вказані
ремонтні роботи проведено саме через
пошкодження, спричинені відповідачем,
Господарський суд Івано-Франківської
області підставно дійшов висновку, що
вимога позивача про стягнення збитків
в розмірі 12 434 грн. 16 коп. не підлягає до
задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними,
необґрунтованими та повність
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, умовами договору та
чинним законодавством.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Івано-Франківської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 23.09.2014 у
справі № 909/755/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Зварич О.В.

Суддя
Хабіб М.І.