ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 листопада 2014 року Справа № 909/266/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Кочерової
Н.О.,суддів:Грека Б.М., Губенко Н.М.,
Дунаєвської Н.Г., Черкащенка М.М.,

розглянувши заявуфізичної
особи-підприємця ОСОБА_6про перегляд
Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду
України від 16.09.2014у справі№ 909/266/14за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Дельта Банк"дофізичної
особи-підприємця ОСОБА_6провизнання
недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк" звернулось до господарського
суду із позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 про визнання
недійсним одностороннього правочину -
заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
від 15.02.2012 про зарахування зустрічних
однорідних вимог за кредитним
договором № 187/КВ-08 від 06.08.2008.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 13.05.2014 у
справі № 909/266/14 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 у справі
№ 909/266/14 рішення місцевого
господарського суду скасовано,
прийнято нове рішення про відмову у
позові.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.09.2014 у справі № 909/266/14
постанову суду апеляційної інстанції
скасовано, а рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
подано заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 16.09.2014
у справі № 909/266/14, у якій просить
вказану постанову та рішення місцевого
господарського суду скасувати, а
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 14.01.2014
у справі № 922/3871/13, від 29.10.2013 у справі №
903/123/13-г, від 29.01.2013 у справі №
5010/554/2012-13/37, від 12.06.2013 у справі №
5006/28/5пд/2012, від 13.03.2013 у справі № 5015/2212/12
та від 20.06.2012 у справі № 8/89, мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме статей
204, 215, 601 Цивільного кодексу України,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 16.09.2014 у справі № 909/266/14,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками місцевого господарського
суду щодо наявності підстав для
задоволення позову про визнання
недійсним одностороннього правочину -
заяви про зарахування зустрічних
однорідних вимог, у якій позичальник
просив банк (нового кредитора)
зарахувати в рахунок свого боргу за
кредитним договором суму збитків, яку
на його думку банк зобов'язаний йому
відшкодувати у зв'язку з неналежним
виконанням первісним кредитором
зобов'язань щодо своєчасного надання
кредитних коштів. При цьому, суд
касаційної інстанції виходив із
встановлених місцевим судом обставин
справи про те, що вимоги відповідача у
заяві про зарахування вимог не є
зустрічними та однорідними, оскільки
збитки, понесені відповідачем, та їх
розмір не є беззаперечними та
доведеними.

У постанові від 14.01.2014 у справі № 922/3871/13
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для визнання
недійсним правочину з зарахування
зустрічних однорідних вимог, виходячи
при цьому із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що предметом зустрічного
зарахування були зобов'язання, які є
однорідними (грошовими), строк
виконання яких настав.

У постанові від 20.06.2012 у справі № 8/89 суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для визнання
недійсним правочину про одностороннє
зарахування зустрічних однорідних
вимог в частині заборгованості, строк
позовної давності за якою сплинув на
момент здійснення відповідачем
зарахування, зазначивши про заборону
на зарахування зустрічних вимог у разі
спливу строку позовної давності.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Колегія суддів не може розцінити як
доказ неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права постанову
Вищого господарського суду України від
13.03.2013 у справі № 5015/2212/12, оскільки
предмет та підстава позову у вказаній
справі та у справі № 909/266/14, про
перегляд постанови у якій подано заяву,
є різними. Так, предметом позову у
справі № 909/266/14 є визнання недійсним
одностороннього правочину - заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, в той час як предметом позову у
справі № 5015/2212/12 є стягнення
заборгованості по орендній платі,
тобто спірні правовідносини у
зазначених справах не є подібними.

Постановами Вищого господарського
суду України від 29.10.2013 у справі №
903/123/13-г, від 29.01.2013 у справі № 5010/554/2012-13/37
та від 12.06.2013 у справі № 5006/28/5пд/2012, на
які посилається заявник, рішення судів
попередніх скасовано, а справу
передано на новий розгляд до місцевого
господарського суду. У зв'язку з цим
колегія суддів зазначає, що прийняття
касаційною інстанцією постанови про
скасування судових рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору в справі, а тому на
відповідні постанови не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
розділом ХІІ2 ГПК України.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114- 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6 у допуску справи № 909/266/14 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Кочерова Судді:Б.
Грек Н. Губенко Н. Дунаєвська М.
Черкащенко