м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «ХДІ Страхування»
до Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
про стягнення 20 029,59 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Супрун Т.В.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство «ХДІ
Страхування» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства Націонельна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА» про
стягнення в порядку регресу
матеріальних збитків у розмірі 20 029,59
грн. Позовні вимоги обґрунтовані
виплатою позивачем страхового
відшкодування власнику пошкодженого
транспортного засобу, у зв'язку з чим у
нього вникло право регресної вимоги до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.10.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 24.11.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.11.2014 р. продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів;
розгляд справи в порядку п.п. 1-2 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладався на 22.12.2014 р.
26.11.2014 р. позивач через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва подав клопотання про
витребування від Моторно
(транспортного) страхового бюро
України інформації про наявність
(відсутність) франшизи за полісом
У даному судовому засіданні
представник позивача надав суду витяг
з реєстраційної бази Моторно
(транспортного) страхового бюро
України щодо встановленої суми
франшизи за полісом АС/2792569, в якому
зазначено, що розмір франшизи за
вказаним полісом становить 510,00 грн.
Розглянувши у даному судовому
засіданні клопотання позивача про
витребування доказів суд відзначає.
Відповідно до ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: який доказ витребовується;
обставини, що перешкоджають його
наданню; підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація; обставини, які може
підтвердити цей доказ.
Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму
вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі неможливості
самостійно подати необхідні для
розгляду справи докази сторона,
прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.
В той же час, суд відзначає, що наявних у
справі доказів достатньо для розгляду
спору по суті, а відтак - суд не вбачає
підстав для витребування вказаних
документів та відмовляє у задоволенні
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
При цьому суд відзначає, що ухвала суду
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та отримана представником
останнього, про що свідчить підпис
останнього на повідомленні про
вручення поштового відправлення.
Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Приймаючи до уваги, що сторони були
належним чином повідомлені про дату та
час судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 22.12.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «ХДІ Страхування» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агенство
«Луком-А-Україна» укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 06-001344-58, за умовами якого
застраховано майнові інтереси,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем «Фольксваген», державний
номер АА6590МА.

Термін дії договору встановлено з
24.02.2013 р. до 23.02.2014 р.

23.12.2013 р. у місті Борисполі по вул.
Київський шлях- вул. Броварська сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Фольксваген», державний
номер АА6590МА, що належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Агенство
«Луком-А-Україна», під керуванням водія
Величко Олександра Васильовича,
автомобіля «ГАЗ 332213», державний номер
АІ8560СМ, що належить Комунальному
підприємству
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Бориспіль
«Бориспільводоканал» під керуванням
Яременка Олександра Васильовича, в
результаті якої було пошкоджено
застрахований Публічним акціонерним
товариством ХДІ Страхування»
автомобіль «Фольксваген», державний
номер АА6590МА.

У відповідності до постанови
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 23.01.2014 р. Яременка
Олександра Васильовича притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді накладення штрафу.

Цивільно-правова відповідальність
водія за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу - автомобіля «ГАЗ 332213»,
державний номер АІ8560СМ застрахована
Відкритим акціонерним товариством
Національна акціонерна страхова
компанія «ОРАНТА» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АС2792569, який був чинним станом
на момент дорожньо-транспортної
пригоди.

У відповідності до звіту про незалежну
оцінку з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику колісного транспортного
засобу № 1922 від 07.01.2014 р. Товариства з
обмеженою відповідальністю «Естімейт
Плюс» вартість ремонту автомобіля
«Фольксваген», державний номер АА6590МА
складає 20 608,22 грн.

Відповідно до страхового акту
Публічного акціонерного товариства
«ХДІ Страхування» від 28.01.2014 р. сума
страхового відшкодування власнику
автомобіля «Фольксваген», державний
номер АА6590МА становить 20 029,59 грн.

Платіжним дорученням № 203 від 29.01.2014 р.
Публічне акціонерне товариство «ХДІ
Страхування» здійснило виплату
страхувальнику страхове відшкодування
у розмірі 20 029,59 грн.

27.05.2014 року позивач звернувся до
відповідача із претензією №768/юр від
13.05.2014 р. про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу за
полісом № АС2792569 у сумі 20 029,59 грн.

Полісом № АС2792569 ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
завдану майну встановлено у розмірі 50
000, 00 грн. та франшиза - 510, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
Публічне акціонерне товариство «ХДІ
Страхування» зазначає, що у зв'язку з
тим, що ним було здійснено виплату
страхового відшкодування власнику
пошкодженого автомобіля
«Фольксваген», державний номер АА6590МА,
позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
набув право зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність за шкоду перед
третіми особами, завдану внаслідок
експлуатації транспортного засобу -
автомобіля «ГАЗ 332213», державний номер
АІ8560СМ застрахована Відкритим
акціонерним товариством Національна
акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»
позивач просить стягнути з останнього
шкоду, завдану з вини водія
застрахованого транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхувальники - юридичні
особи та дієздатні громадяни, що
уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу; потерпілі - юридичні та фізичні
особи, життю, здоров'ю та/або майну яких
заподіяна шкода внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з
використанням транспортного засобу;
забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності,
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За таких обставин, у зв'язку з
пошкодженням автомобіля
«Фольксваген», державний номер АА6590МА,
у водія автомобіля «ГАЗ 332213», державний
номер АІ8560СМ виник обов'язок
відшкодувати власнику пошкодженого
автомобіля витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом,
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування власнику
автомобіля «Фольксваген», державний
номер АА6590МА у розмірі вартості
відновлювального ремонту автомобіля
на підставі договору страхування №
06-001344-58 від 01.02.2013 р.

Тож, враховуючи вищенаведене, з огляду
на те, що позивач виплатив страхове
відшкодування власнику застрахованого
автомобіля «Фольксваген», державний
номер АА6590МА, у нього виникло право
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяну шкоду, тобто, у даному
випадку - до водія автомобіля «ГАЗ 332213»,
державний номер АІ8560СМ.

Однак, цивільно-правова
відповідальність за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
під час експлуатації наземного
транспортного засобу автомобіля «ГАЗ
332213», державний номер АІ8560СМ
застрахована Відкритим акціонерним
товариством Національна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС2792569.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

В той же час, за приписами ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» сума відшкодування завжди
зменшується на розмір франшизи, що у
даному випадку становить 510, 00 грн.

Тож, виходячи із вищенаведеного,
приймаючи до уваги заявлені позивачем
вимоги та наведені ним обґрунтування, з
огляду на встановлені судом обставини
справи, суд дійшов висновку, що доводи
позивача підтверджуються наявними у
справі документами та є
обґрунтованими, а відтак - підлягають
частковому задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ХДІ
Страхування» задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА» (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Публічного акціонерного товариства
«ХДІ Страхування» (03150, м. Київ, вул.
Червоноармійська, буд. 102, ) суму збитків в порядку регресу у
розмірі 19 519,59 (дев'ятнадцять тисяч
п'ятсот дев'ятнадцять грн. 59 коп.) грн. та
1 780, 48 (одна тисяча сімсот вісімдесят
грн. 48 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22. 12.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.