м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12488/13 10.12.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до Комунального підприємства
"Голосіївжитлосервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство "Київенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Комунальне підприємство
"Головний інформаційно-обчислювальний
центр"

про стягнення заборгованості за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 1 019 679,89 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Мірошник М.М.-
представник за довіреністю № 286 від
01.10.14;від відповідача від третьої
особи-1 від третьої особи-2Притула Г.Ю. -
представник за довіреністю б/н від
03.01.14; не з'явились; не з'явились

В судовому засіданні 10.12.14, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
"Голосіївжитлосервіс" боргу за надані з
01.09.2011 по 31.03.2013 послуги з
водопостачання та водовідведення в
розмірі 935069грн., інфляційні втрати в
розмірі 1362,58грн, 3% річних в розмірі
6082,48грн., пеню в розмірі 30412,39грн. та
штраф у розмірі 46753,45грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
відповідачем згідно укладеного між
сторонами договору на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднання мережі № 08103/2-01 від
02.01.2008 рахується заборгованість по
оплаті за надані послуги з
водопостачання та водовідведення, яка
за період з 01.09.2011 по 31.03.2013 становила 935
069,00 грн. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача у зв'язку з
простроченням виконання основного
зобов'язання інфляційні втрати, 3%
річних пеню та штраф.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.06.2014, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014, позов
задоволено частково; вирішено стягнути
з Комунального підприємства
"Голосіївжитлосервіс" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
заборгованість за спожиті послуги з
водопостачання та водовідведення в
розмірі 134205,63грн., інфляційні втрати в
розмірі 398,85 грн., пеню в розмірі 30347,05
грн., 3% річних в розмірі 6044,77грн., штраф у
розмірі 6710,28 грн.; в іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09.10.14 касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
задоволено частково, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.14 та
рішення господарського суду м. Києва
від 18.06.14 у справі № 910/12488/13 скасовано,
справу передано на новий розгляд до
господарського суду м. Києва.

При цьому Вищий господарський суд в
своїй постанові від 09.10.14 зазначив, що
суд першої інстанції, задовольняючи
вимогу в частині стягнення 134205,63 грн.
заборгованості за спожиті послуги з
водопостачання та водовідведення,
помилково виходив з того, що договір не
регулює відносин постачання питної
води для виготовлення гарячої, кошти,
які були сплачені за поставлену питну
воду, що йде на підігрів та були
віднесені позивачем у рахунок оплати
за договором не повертались останнім
як безпідставно набуті, підлягають
зарахуванню як оплата за надані
позивачем послуги з водопостачання та
водовідведення.

Суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що місцевий господарський
суд, визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню, безпідставно
самостійно змінив призначення платежу,
врахувавши вартість послуг з
постачання холодної води для її
підігріву у рахунок погашення
заборгованості за послуги, передбачені
Договором, порушивши при цьому норми
процесуального права щодо меж позовних
вимог. При цьому обставини погодження
сторонами Договору стосовно зміни
призначення платежу суди не
досліджували і не встановлювали.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України
справу № 910/12488/13 передано для
подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою від 17.10.14 справу № 910/12488/13
прийнято до провадження судді Пукшин
Л.Г. на призначено до розгляду в
судовому засіданні на 05.11.14.

27.10.14 через канцелярію суду позивач
надав письмові пояснення з урахуванням
висновків ВГСУ викладених у постанові
від 09.10.14. У вказаних поясненнях позивач
зазначає, що відповідальність за
правильність платежу покладається на
платника. Позивач стверджує, що
самовільна зміна судом першої
інстанції призначення платежу та
розпорядження коштами, що були
сплачені відповідачем на користь ПАТ
«АК Київводоканал» за фактично надані
послуги, є грубим порушенням положень
чинного законодавства.

Позивач зазначив, що заборгованість
відповідача перед ПАТ «АК
Київводоканал» за надані послуги з
водопостачання та водовідведення за
період з 01.09.11 по 31.03.12 складає:

424 676,73 грн. заборгованість за кодами
абонента (1-1589, 1-1713, 1-1714) за надані
послуги з постачання питної (холодної)
води для потреб населення, орендарів та
для власних потреб відповідача;

109 960,58 грн. заборгованість за надані
послуги з приймання стоків гарячої
води (обліковується за кодом абонента
1-51589);

400 431,68 грн. заборгованість за надані
послуги з постачання питної води на
підігрів (обліковується за кодом
абонента 1-51589).

Сукупно заборгованість відповідача за
надані послуги з постачання питної
(холодної) води та приймання усіх
стічних вод складає 534637,32 грн. (за
виключенням поставленої питної води,
що використовується для підігріву).

В судове засідання 05.11.14 з'явились
представники сторін та третіх осіб,
відповідач надав письмові пояснення по
суті спору, відповідно до яких
зазначив, що КП «Голосіївжитлосервіс»
не зобов'язано ні умовами договору, ні
положеннями Закону сплачувати
позивачу за питну воду, що
поставляється на підігрів, та поставка
такої води взагалі не передбачена
умовами договору, а відтак будь-які
зняття позивачем показників
лічильників не покладають на
відповідача обов'язку оплатити таку
воду, якщо її постачання відповідачу та
споживання ним не передбачено
умовами укладеного між сторонами
договору або положеннями чинного
законодавства.

Оскільки, договір не регулює відносини
постачання питної води для
виготовлення гарячої, то підстав для
стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги з
постачання такої води, не має.

Відповідач зазначає, що судами під час
попереднього розгляду справи вірно
встановлено, що кошти сплачені
відповідачем, та безпідставно
зараховані позивачем як за послугу
«водопостачання питної води, що йде на
підігрів» слід віднести в рахунок
сплати відповідачем за послугу
водопостачання холодної води, при
цьому не змінюючи призначенням
платежу, оскільки дані кошти приходили
саме за Договором в рахунок оплати
послуг за постачання питної води
згідно Договору, яким не передбачена
оплата води для підігріву. Позивачем
вказані кошти були безпідставно
віднесені у рахунок оплати за послугу з
постачання води для підігріву і не
повертались як безпідставно набуті.

Також за доводами відповідача
зарахування всіх коштів сплачених
відповідачем через КП ГІОЦ КМДА (в тому
числі за послугу «водопостачання
питної води, що йде на підігрів») на
р/рахунок позивача в рахунок сплати
відповідачем за послугу
водопостачання згідно Договору №
08103/2-01 від 02.01.2008 р. по єдиному
встановленому в договорі коду № 1-1589, не
порушує вимоги законодавства в галузі
ведення бухгалтерського обліку та не є
безпідставним, а суди попередніх
інстанцій не виходили за межі позовних
вимог, оскільки у позивача немає більше
ні з ким договору на постачання
холодної питної води, яка
використовується на підігрів.

На підставі викладеного, відповідач
стверджує про відсутність у нього
боргу перед позивачем за послуги з
водопостачання та водовідведення, по
Договору від 02.01.2008 р. № 08103/2-01 на
поставку питної води та приймання
стічних вод.

Представник третьої особи-2 надав
письмові пояснення по справі,
відповідно до яких повідомив, що КП
ГІОЦ перебуває у договірних відносинах
з відповідачем на підставі Договору №
1700 від 02.01.09 «Про надання послуг».

На виконання умов Договору КП ГІОЦ
здійснює на замовлення відповідача
обробку та розщеплення платежів
споживачів житлово-комунальних послуг
на складові по видам
житлово-комунальних послуг та
перераховує розщеплені кошти з
транзитного рахунку КП «ГІОЦ» на
рахунки виробників та виконавців
житлово-комунальних послуг, реквізити
яких відповідач вказує у дислокації до
Договору.

Серед виробників послуг відповідач
вказав у дислокації до Договору
реквізити позивача - ПАТ «АК
«Київводоканал» як виробника послуги з
холодного водопостачання та
водовідведення. За таких обставин КП
ГІОЦ, після розщеплення на своєму
розподільчому рахунку коштів
споживачів на складові по видам
житлово-комунальних послуг, спрямовує
кошти споживачів, що проживають у
будинках відповідача, за спожиті ними
послуги з водопостачання та
водовідведення на поточний рахунок
позивача.

Додатково третя особа-2 повідомила, що у
м. Києві не визначено виробника
комунальної послуги «гаряче
водопостачання», а тому платежі
населення за спожиту комунальну
послугу «гаряче водопостачання» КП
ГІОЦ розщеплює на підставі листа
Цінової політики КМДА №004-460 від 25.02.11р.
на три складові «холодна вода для
підігріву» (становить 11,40% платежу) та
«теплова енергія для приготування
гарячої води» (становить 76,00% платежу), а
також 8,20% на рахунок балансоутримувача
бойлера де здійснюється виробництво
послуги «гаряча вода». Складова
«холодна вода для підігріву»
направляється на рахунок ПАТ «АК
«Київводоканал», складова «теплова
енергія для приготування гарячої води»
направляється КП ГІОЦ на рахунок ПАТ
«Київенерго» та ПАТ
«Дартеплоцентраль», а 8,20% - на рахунок
балансоутримувача бойлера.

У судових засіданнях 05.11.14 та 26.11.14 було
оголошено перерву до 26.11.14 та 10.12.14
відповідно.

В судовому засіданні 10.12.14 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, представник
відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

02 січня 2008 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал", що в подальшому
перейменоване на Публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал", (далі - позивач,
постачальник) та Комунальним
підприємством "Голосіївжитлосервіс"
(далі - відповідач, абонент) було
укладено Договір на постачання питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі № 08103/2-01 (далі -
договір), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізацій м. Києва приймати
від нього стічні води у систему
каналізацій м. Києва відповідно до
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації м.
Києва, а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього Договору, дотримуватись порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, а також дотримуватись
норм, визначених іншими нормативними
актами, що регулюють правовідносини,
які виникають за цим договором.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник зобов'язався забезпечити
абоненту послуги з постачання питної
води та водовідведення, а абонент в
свою чергу сплатити за вищезазначені
послуги на умовах, які визначені цим
договором та Правилами № 65
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України, які втратили
чинність 18.10.2008 у зв'язку з набуттям
чинності Правилами користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила №
190).

Пунктами 3.1, 3.7 Правил № 190 передбачено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюється на
основі показів засобів обліку.
Розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються усіма
споживачами щомісячно відповідно до
умов договору.

Облік поставленої води та прийнятих
стоків здійснюється за показанням
лічильника, зареєстрованого у
постачальника, окрім випадків,
передбачених Правилами користування. У
випадку наявності у абонента декількох
об'єктів водопостачання, облік
спожитої ним води здійснюється з
урахуванням показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом (п.2.1.1
договору).

Згідно з п. 2.1.4. Договору кількість
стічних вод, які надходять у міську
каналізаційну мережу, визначається за
показаннями лічильників стічних вод,
або за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

Перелік лічильників води по яким було
здійснено фіксацію спожитих послуг з
водопостачання та водовідведення в
період з 01.09.2011 по 31.03.2013, а також акти
про зняття показників з приладів
обліку, платіжні вимоги-доручення на
оплату послу з водопостачання,
залучені до матеріалів справи і ними
підтверджується факт виконання
договору у вказаному періоді.

Згідно п. 2.2.2 та п. 2.2.3 договору оплата
вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником платіжного
документу до банківської установи
абонента; за згодою постачальника
оплата може здійснюватися іншими
способами, що не суперечать чинному
законодавству України...; в разі
неотримання від постачальника
поточного щомісячного розрахункового
документу, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води.

У разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг, зазначених
у розрахунковому документі, абонент
зобов'язаний у десятиденний термін з
дня направлення постачальником
розрахункового документу до
банківської установи абонента,
письмово повідомити про це
постачальника та у цей же термін
направити представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звіряння та підписання
акту. В іншому випадку відмова абонента
оплатити розрахунковий документ
постачальника вважається
безпідставною (п.2.2.4).

Згідно п. 5.3 всі питання, не передбачені
цим договором, регулюються чинним
законодавством України. Умови цього
договору застосовуються до відносин
між постачальником та абонентом, які
виникли до його укладання.

Відповідно до п. 7.1 договору цей договір
укладається строком на один рік і
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами. Договір
вважається пролонгованим на новий
строк, якщо за 20 днів до припинення його
дії жодна із сторін письмово не
повідомить іншу сторону про його
припинення. Відносини сторін до
укладення нового договору регулюються
даним договором.

Договір на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі № 08103/2-01 від 02.01.2008 підписаний
представниками сторін, підписи яких
скріплені печатками сторін.

Доказів припинення договору в
установленому порядку сторонами
надано не було.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору в період з 01.09.2011 по 31.03.2013 ним
були надані відповідачу послуги з
водопостачання та водовідведення на
загальну суму 4 936928, 72 грн, проте
відповідач взяті на себе зобов'язання
за даним договором виконав частково,
сплативши за вказаний період 3882018,22
грн., у зв'язку з чим заборгованість за
вказаний період з урахуванням
перерахунку в розмірі -119841,50 грн.
складає 935 069,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
вимог чинного законодавства України,
зокрема ст. 525, 526, 625 Цивільного
кодексу України, ст. 22 ЗУ «Про питну
воду та питне водопостачання», у
зв'язку з чим просить стягнути з
відповідача заборгованість за період з
01.09.2011 по 31.03.2013 у сумі 935069,00 грн за
послуги з постачання питної води та
приймання стічних вод.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст. 173 Господарського кодексу
України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання, які мають ознаки
договору про надання послуг, згідно
якого, в силу ст. 901 Цивільного кодексу
України виконавець зобов'язується за
завданням другої сторони замовника
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно з положеннями статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
в силу ст. 525 Цивільного кодексу
України не допускається.

З Розшифровки рахунків абонента -
Комунального підприємства
«Голосіївжитлосервіс», складеної
Публічним акціонерним товариством
«Акціонерна компанія «Київводоканал»,
вбачаються обсяги наданих послуг з
водопостачання та водовідведення,
тарифи, а також вартість вказаних
послуг пооб'єктно для кодів абонента,
зокрема, 1-1589, 1-1713, 1-1714, 1-51589.

Пунктом 2.1 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затвердженими наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008, встановлено, що
договірні відносини щодо користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України «Про питну воду та
питне водопостачання» та «;Про
житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.1 Правил визначено, що
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
основі показів засобів обліку.

Пунктом 5.1 Правил передбачено, що облік
відпущеної питної води та прийнятих
стоків здійснюється виробником і
споживачами засобами вимірювальної
техніки, які занесені до Державного
реєстру або пройшли державну
метрологічну атестацію.

Згідно з п. 3.7 Правил розрахунки за
спожиту питну воду та скид стічних вод
здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов договору.

Сторонами у справі фактично не
заперечується факт надання позивачем
послуг відповідачу з водопостачання та
водовідведення, проте, відповідач у
своєму письмовому відзиві зазначає про
те, що у останнього відсутній обов'язок
оплачувати позивачу вартість питної
води, яка йде на підігрів.

Суд погоджується з даною позицією
відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.13 Правил суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення. Обсяг питної води,
поданої до теплових пунктів (котелень),
фіксується засобами обліку, які
встановлені на межі балансової
належності.

З матеріалів справи вбачається, що на
балансі відповідача відсутні теплові
пункти, в свою чергу,
балансоутримувачем теплових пунктів,
що знаходяться в межах території, яку
обслуговує відповідач, є Публічне
акціонерне товариство "Київенерго")
(далі - третя особа - 1), що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями листа структурного
відокремленого підрозділу «Київські
теплові мережі" Публічного
акціонерного товариства "Київенерго" №
Д/3926 від 02.10.2013 р.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 1, ч. 2 ст. 14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
порядок надання житлово-комунальних
послуг, їх якісні та кількісні
показники мають відповідати умовам
договору та вимогам законодавства.

За умовами ст. 22 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання»
споживачі питної води зобов'язані
своєчасно вносити плату за використану
питну воду відповідно до встановлених
тарифів на послуги централізованого
водопостачання і водовідведення.

Проаналізувавши умови укладеного між
сторонами договору, суд дійшов
висновку, що спірний договір не регулює
постачання позивачем відповідачу
холодної води для виготовлення гарячої
води та сплати її вартості, облік якої
здійснюється за кодом 1-51589. Спірний
договір на послуги водопостачання та
водовідведення укладений позивачем з
відповідачем на постачання питної
холодної води, тоді як інші договори, на
підтвердження укладення позивача з
відповідачем договорів на постачання
гарячої води, в матеріалах справи
відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 14.03.2012 у справі № 2/108, від
01.03.2012 у справі № 52/103, від 21.08.2012 у справі
№ 5011-67/3006-2012

Таким чином, з огляду на викладене та
матеріали справи, позовні вимоги про
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 400 431,68 грн, який виник
внаслідок нарахування позивачем
відповідачу плати за послуги
постачання позивачем холодної води для
виготовлення гарячої води, задоволенню
не підлягають, як безпідставні. В іншій
частині позовні вимоги про стягнення 424
676,73 грн. заборгованості за кодами
абонента (1-1589, 1-1713, 1-1714) за надані
послуги з постачання питної (холодної)
води для потреб населення, орендарів та
для власних потреб відповідача та 109
960,58 грн. заборгованості за надані
послуги з приймання стоків гарячої
води (обліковується за кодом абонента
1-51589) підлягають задоволенню.

Судом відхиляються твердження
відповідача про необхідність
зарахування всіх коштів сплачених
відповідачем через КП ГІОЦ КМДА (в тому
числі за послугу «водопостачання
питної води, що йде на підігрів») на
р/рахунок позивача в рахунок сплати
відповідачем за послугу
водопостачання згідно Договору №
08103/2-01 від 02.01.2008 р. по єдиному
встановленому в договорі коду № 1-51589
та, відповідно, про відсутність у нього
боргу перед позивачем за послуги з
водопостачання та водовідведення, по
Договору від 02.01.2008 р. № 08103/2-01 виходячи
з наступного.

Суд зазначає, що зарахування 620 364,78
грн., які були сплачені відповідачем за
кодом 1-51589 (питна вода, що іде на
підігрів) з призначенням платежу «за
питну воду, яка була спожита для потреб
гарячого водокористування», в рахунок
погашення заборгованості за послуги з
водопостачання питної води та
водовідведення такими, що суперечило б
нормам Закону України «Про
бухгалтерський облік та бухгалтерську
звітність України», Положенню «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», Інструкції
«Про безготівкові рахунки України в
національній валюті» та свідчило б про
вихід суду за межі позовних вимог.

При цьому, судом встановлено, що
погодження сторонами договору
можливості зміни призначення платежу
відсутнє, а позивач заперечує проти
такої зміни.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні втрати в
розмірі 1362,58 грн, 3% річних в розмірі
6082,48грн., пеню в розмірі 30412,39грн. та
штраф у розмірі 46753,45 грн. З приводу
вказаних позовних вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Згідно з п. 4.2 договору у разі порушення
строків виконання зобов'язання по
оплаті за надані послуги, абонент
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу;
нарахування пені припиняється через
один рік від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано; оплата абонентом пені не
звільняє останнього від оплати
несплаченого рахунку в повному
розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Положеннями статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом здійснено перерахунок розміру
штрафних санкцій з урахуванням розміру
задоволеної до стягнення основної суми
заборгованості.

При перерахунку штрафних санкцій за
прострочення сплати заборгованості за
кодами абонента (1-1589, 1-1713, 1-1714) - послуги
з постачання питної (холодної) води для
потреб населення, орендарів та для
власних потреб відповідача судом
враховано розгорнутий розрахунок
позовних вимог, що міститься в
матеріалах справи (т. 2, а.с. 51-54).

При здійсненні перерахунку розміру
пені, що підлягає стягненню з
відповідача, судом враховано, що
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» встановлено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

При цьому в п. 2.5. Постанови Племуну ВГСУ
№ 14 від 17.12.13 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначено
наступне: щодо пені за порушення
грошових зобов'язань застосовується
припис частини шостої статті 232 ГК
України. Даним приписом передбачено не
позовну давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 4 7 і
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Позивачем надано розрахунок пені
нарахованої за період з травня 2012 по
березень 2013 в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок розміру
пені нарахованої на заборгованість
щомісячно урахуванням обмежень,
встановлених ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, розміру облікової
ставки НБУ, що діяла в період
нарахування пені. Пеня за прострочення
виконання зобов'язань зі сплати
заборгованості за кодами абонента (1-1589,
1-1713, 1-1714) - послуги з постачання питної
(холодної) води для потреб населення,
орендарів та для власних потреб
відповідача за перерахунком суду
складає 13736,34 грн., в іншій частині вимог
про стягнення пені в розмірі 16 676,05 грн.
слід відмовити.

Судом здійснено перерахунок розміру
інфляційних нарахувань, що підлягають
стягненню з відповідача, у зв'язку з чим
суд зазначає наступне.

Положення ст. 625 ГПК України не
передбачають можливості вибіркового
обрання особою індексів інфляції за
окремі періоди в межах заявленого
періоду за який нараховуються
інфляційній, а тому мають
враховуватися всі індекси інфляції (в
т.ч. з від'ємним значенням). Аналогічні
висновки містяться в постановах Вищого
господарського суду України від 27.01.2011
р. у справі №37/345 та від 28.02.2011 р. у справі
№37/340.

Із поданого розрахунку вбачається, що
позивачем неправомірно не враховані
індекси інфляції, які мають від'ємне
значення, а тому з урахуванням
викладеного за перерахунком суду
розмір інфляційної складової боргу
становить від'ємне значення, отже
вимога про стягнення інфляційної
складової боргу в сумі 1362,58 грн.
задоволенню не підлягає.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
встановив, що розмір 3 % річних за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
надані послуги з постачання питної
(холодної) води для потреб населення,
орендарів та для власних потреб
відповідача (коди абонента 1-1589, 1-1713,
1-1714) становить 3363,06 грн. та підлягає
задоволенню.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що за
безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок або вимогу щодо
оплати, абонент сплачує постачальнику
штраф у розмірі 5% від суми, яку
відмовився сплатити.

Таким чином, умовами Договору
передбачено цивільно-правову
(господарсько-правову)
відповідальність за порушення умов
договору у вигляді сплати неустойки -
пені та штрафу.

При цьому, чинне законодавство не
встановлює обмежень щодо одночасного
застосування пені і штрафу у випадку
порушення виконання зобов'язання.

Суд відзначає, що можливість
одночасного стягнення пені та штрафу
не суперечить приписам ст. 61
Конституції України та
підтверджується постановами Вищого
господарського суду України від 29.09.2010
р. у справі № 6/196 та від 05.07.2011 р. у справі
№ 5002-2/5109-2010.

За розрахунком суду розмір штрафу, що
підлягає стягненню з відповідача
складає 534637,32 * 0,05 = 26731,87 грн., в іншій
частині вимог про стягнення штрафу
слід відмовити.

Стосовно штрафних санкцій (пені, 3 %
річних та інфляційних втрат), що
підлягають стягненню за прострочення
сплати за надані послуги з приймання
стоків гарячої води (код абонента 1-51589)
суд зазначає, що з представлених
розрахунків позивача, які містяться в
матеріалах справи, вбачається, що
нарахування вказаних санкцій
проведено як за послуги з приймання
стоків гарячої води так і за послуги з
постачання питної води, що іде на
підігрів, отже неможливо встановити
період прострочення зобов'язання та
суми боргу при розрахунках вартості
послуг

На вимогу суду, позивачем не було
надано обґрунтований розрахунок
штрафних санкцій окремо за
прострочення сплати заборгованості за
надані послуги з приймання стоків
гарячої води.

Відповідно до п. 18 Листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати «перерахунок»замість
позивача розрахованих останнім сум
штрафних санкцій, річних тощо. Якщо для
здійснення перерахунку необхідні
додаткові матеріали, суд витребує їх у
позивача, а в разі неподання ним таких
матеріалів - з урахуванням обставин
конкретної справи залишає позов (в
частині стягнення відповідних спірних
сум) без розгляду на підставі пункту 5
частини 1 статті 81 ГПК або відмовляє в
задоволенні позову у відповідній
частині у зв'язку з недоведеністю
позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в
задоволенні позову в частині стягнення
пені, 3 % річних та інфляційних втрат
нарахованих на основну заборгованість
за надані послуги з приймання стоків
гарячої води (код абонента 1-51589) у зв'яжу
з недоведеністю позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про стягнення
основної суми заборгованості в сумі 534
637,32 грн., 26731,87 грн. штрафу, 3363,06 грн. - 3%
річних, а також 13736,34 грн. пені
підлягають задоволенню. В іншій
частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, ст..ст. 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Голосіївжитлосервіс" (03191, м. Київ, вул.
В. Касіяна, будинок 8; ідентифікаційний
код: 33440974) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ,
вул. Лейпцизька, будинок 1-А;
ідентифікаційний код: 03327664)
заборгованість за надані послуги з
водопостачання та водовідведення за
період з 01.09.2011 по 31.03.2013 в розмірі 534 637
(п'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот
тридцять сім) грн. 32 коп., пеню в розмірі
13736 (тринадцять тисяч сімсот тридцять
шість) грн. 34 коп., 3 % річних в розмірі 3363
(три тисячі триста шістдесят три) грн. 06
коп., штраф в розмірі 26731 (двадцять шість
тисяч сімсот тридцять одну) грн. 87 коп.
та витрати по сплаті судового збору в
розмірі 11569 (одинадцять тисячі п'ятсот
шістдесят дев'ять) грн. 37 коп.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.12.2014 р.

Суддя
Л.Г. Пукшин