РІШЕННЯ

"08" грудня 2014 р.Справа №
921/1037/14-г/8Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Тернопільміськгаз", вул.
Шептицького, 20, м. Тернопіль,
Тернопільська область, 46008

до відповідача Управління
соціального захисту населення
Тернопільської районної державної
адміністрації, вул. Кривоноса,10, м.
Тернопіль, 46000

про cтягнення заборгованості в сумі 487
501,05 грн.

За участі представників:

Позивача: Панчука С.М.- юрисконсульта,
довіреність № 5 від 25.06.2014 року

Відповідача: Горбунової О.М. - головного
спеціаліста з питань кадрової
роботи-юрисконсульта, довіреність
№1/1389/02/0117/2 від 04.11.2014 р.

В судовому засіданні 19.11.2014 р.
представникам сторін роз'яснено
процесуальні права та обов'язки,
передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

За відсутністю відповідного
клопотання сторін технічна фіксація
судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз", м. Тернопіль,
надалі - позивач, звернулось до
господарського суду Тернопільської
області з позовом до Тернопільської
районної державної адміністрації, м.
Тернопіль, в особі Управління праці та
соціальної політики Тернопільської
районної державної адміністрації, м.
Тернопіль про стягнення
заборгованості в сумі 387 501,05 грн. (з
врахуванням прийнятої судом заяви про
зменшення позовних вимог б/н від 05.11.2014
р.).

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо відшкодування витрат,
пов'язаних з наданням пільг по оплаті
послуг газопостачання пільговим
категоріям громадян (реабілітовані,
учасники бойових дій ОУН-УПА).

Розгляд справи, призначений вперше
ухвалою суду від 30.09.2014 р. на 15:30 год.
13.10.2014 року, в порядку ст. 77 ГПК України,
було відкладено на 11:00 год. 05.11.2014 р., з
викладених у відповідній ухвалі суду
підстав.

Ухвалою суду від 05.11.2014 р. проведено
заміну первісного відповідача -
Тернопільську районну державну
адміністрацію, в особі Управління
праці та соціальної політики
Тернопільської районної державної
адміністрації, вул. Кривонаса, 10, м.
Тернопіль, на належного відповідача -
Управління соціального захисту
населення Тернопільської районної
державної адміністрації, вул.
Кривоноса, 10, м. Тернопіль, судове
засідання призначено на 15:00 год. 19.11.2014
р., яке, в порядку ст. 77 ГПК України, було
відкладено на 14:15 год. 08.12.2014 р.

Повноважний представник позивача в
судове засідання 08.12.2014 р. прибув,
позовні вимоги, з врахуванням заяви про
зменшення позовних вимог від 05.11.2014р.,
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 08.12.2014 р. прибув, суму боргу в
розмірі 387 501,05 грн визнав в повному
обсязі. Поряд з цим, в порядку ст. 22 ГПК
України, звернувся до суду із письмовою
заявою №1/1555/02/01-17/2 від 08.12.2014 р.
(зареєстровано канцелярією суду за вх.
№22747) про звільнення від сплати
судового збору. В обґрунтування даної
заяви посилається на приписи п. 20 ст. 5
та ст. 8 Закону України "Про судовий
збір". Просить суд врахувати, що
Управління є бюджетною, неприбутковою
установою та користується рахунками,
на які поступають кошти з Державного
бюджету та мають виключно цільове
призначення. Кошторисні призначення на
сплату судового збору відсутні.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судових засіданнях доводи
та пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши
представлені докази в їх сукупності,
судом встановлено наступне.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції
України встановлено, що виключно
законами України визначаються права і
свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод; основні обов'язки
громадянина; основи соціального
захисту тощо.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
визначено Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону визначено,
що виключно законами України
визначаються пільги щодо оплати
житлово - комунальних, транспортних
послуг і послуг зв'язку та критерії їх
надання. Державні соціальні гарантії є
обов'язковими для всіх державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності.

Рішенням Конституційного Суду України
від 19.06.2001 р. №9-рп/2001 визначено, що
Україна є правовою державою (стаття 1
Конституції України), а в правовій
формі існує сувора ієрархія
нормативних актів, відповідно до якої
постанови та інші рішення органів
виконавчої влади мають підзаконний
характер і не повинні викривляти
сутність і зміст законів.

У рішенні Конституційного Суду України
від 25.01.2012 р. №3-рп/2012 вказано, що суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України, в тому
числі нормативно - правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Статтею 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;

Ст. 6 Закону України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій в Україні»
№962-ХІІ від 17.04. 1991 р., з наступними
змінами та доповненнями, встановлено
пільги реабілітованим громадянам.
Зокрема, ч. 5 ст. 6 даного Закону
передбачено, якщо реабілітована особа
згідно з статтею 1 цього Закону стала
інвалідом внаслідок репресій або є
пенсіонером, їй надається також право
на зниження оплати жилої площі та
комунальних послуг на 50 процентів в
межах норм, передбачених чинним
законодавством.

Рішенням 6 сесії двадцять першого
скликання Тернопільської обласної
ради народних депутатів від 10.12.1991 р.
було встановлено для всіх категорій
реабілітованих громадян-мешканців
Тернопільської області додаткових
пільг, в тому числі на зниження оплати
комунальних послуг на 50% в межах норм,
передбачених чинним законодавством

Відповідно до статей 14, 15 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
№3552-ХІІ від 22.10.1993р., з наступними
змінами, учасникам війни та особам, на
яких поширюється чинність вказаного
Закону, також надається 50% знижка плати
за користування комунальними
послугами (газом, електроенергією та
іншими послугами) та скрапленим
балонним газом для побутових потреб. П.
16 ст. 6 даного Закону до осіб, які
належать до учасників бойових дій
віднесено вояків Української
повстанської армії (УПА), які брали
участь у бойових діях проти
німецько-фашистських загарбників на
тимчасово окупованій території
України в 1941-1944 роках, які не вчинили
злочинів проти миру і людства та
реабілітовані відповідно до Закону
України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні".

Згідно ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону,
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням його в дію, здійснюється за
рахунок коштів державного та місцевого
бюджетів.

Рішенням Тернопільської районної ради
народних депутатів №64 від 26.09.1996 р. "Про
статус ветеранів ОУН-УПА, гарантії їх
соціального захисту" учасникам бойових
дій ОУН-УПА та інвалідам війни ОУН-УПА,
які постійно проживають на території
Тернопільського району, відповідно до
ст. 12 (пільги учасникам бойових дій) та
ст. 13 (пільги інвалідам війни) Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
надано пільги у частині фінансування
витрат, яке здійснюється за рахунок
коштів місцевих бюджетів.

Порядок відшкодування сум витрат, які
виникли внаслідок постачання
природного газу пільговим категоріям
споживачів, визначено у Бюджетному
кодексі України, Положенні про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117
(далі - Положення) та Порядком
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р.
№ 256 (далі - Порядок).

Відповідно до Бюджетного кодексу
України під субвенціями розуміють
міжбюджетні трансферти для
використання на певну мету в порядку,
визначеному тим органом, який прийняв
рішення про надання субвенції (пункт 48
частини 1 статті 2). У Державному бюджеті
України можуть передбачатися такі
міжбюджетні трансферти місцевим
бюджетам: 1) дотація вирівнювання
бюджету Автономної Республіки Крим,
обласним бюджетам, бюджетам міст Києва
та Севастополя, районним бюджетам та
бюджетам міст республіканського
Автономної Республіки Крим та міст
обласного значення; 2) субвенція на
здійснення програм соціального
захисту; 3) субвенція на компенсацію
втрат доходів бюджетів місцевого
самоврядування на виконання власних
повноважень внаслідок надання пільг,
встановлених державою; 4) субвенція на
виконання інвестиційних проектів; 5)
інші субвенції (частина 1 статті 97).

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу
України видатки місцевих бюджетів,
передбачені у підпункті "б" п.4 ч.1 ст. 89
цього Кодексу, а саме видатки на
соціальний захист та соціальне
забезпечення, державні програми
соціального захисту, пільги ветеранам
війни і праці, фінансуються за рахунок
субвенцій з Державного бюджету України
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 256 від 04.03.2002 р. затверджено Порядок
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету.

У пункті 2 названої Постанови
визначено, що головні розпорядники
коштів місцевих бюджетів: ведуть
персоніфікований облік отримувачів
пільг за соціальною ознакою згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 січня 2003 р. N 117 "Про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги", здійснюють
розрахунки з постачальниками послуг на
підставі поданих ними щомісячних
звітів щодо послуг, наданих особам, які
мають право на відповідні пільги.

П. 1 Положення "Про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги", затвердженого
постановою КМУ №117 від 239.01.2003 р.,
визначено, що єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги (далі - Реєстр), -
автоматизований банк даних, створений
для забезпечення єдиного державного
обліку фізичних осіб, які мають право
на пільги за соціальною ознакою згідно
із законами України (далі - пільговики).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів).

З наведеного вбачається, що саме на
відповідача покладено обов'язок по
відшкодуванню заявлених позивачем до
стягнення коштів.

Згідно з пунктами 10, 11 Положення про
Єдиний державний автоматизований
реєстр осіб, які мають право на пільги",
затвердженого Постановою КМ України
№117 від 29.01.2003 р., підприємства та
організації, що надають послуги,
щомісяця до 25 числа подають
уповноваженому органу на паперових та
електронних носіях розрахунки щодо
вартості послуг, наданих пільговикам у
минулому місяці, згідно з формою
"2-пільга". Уповноважений орган
щомісяця: 1) звіряє інформацію, що
міститься в Реєстрі, з інформацією, яка
надходить від підприємств та
організацій, що надають послуги, і у
разі виявлення розбіжностей щодо
загальної кількості пільговиків або
розміру пільг, що надаються
конкретному пільговику, не проводить
розрахунків, що стосуються виявлених
розбіжностей, до уточнення цієї
інформації; 2) після проведення
розрахунків з підприємствами та
організаціями, що надають послуги,
складає: реєстр погашення
заборгованості перед підприємствами
та організаціями, що надають послуги,
згідно з формою "5-пільга" та реєстр
розрахунків згідно з формою "7-пільга";
акти звіряння розрахунків за надані
пільговикам послуги згідно з формою
"3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим
органам районних, районних у містах
Києві та Севастополі
держадміністрацій, виконавчих органів
міських рад акти звіряння розрахунків
згідно з формою "3-пільга".

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивачем було дотримано вимоги
зазначеного вище Порядку, зокрема в
частині подання до уповноваженого
органу розрахунків вартості послуг,
наданих пільговикам. Повноважним
представником відповідача даний факт
не заперечено.

Однак, відповідачем за поставлений
позивачем пільговим категоріям
споживачів природний газ
відшкодування проведено не в повному
обсязі, у зв'язку із чим за період 2012-2014
роки утворилась заборгованість в сумі
387 501 грн 05 коп.

Факт наявності станом на 06.11.2014 р.
заборгованості в розмірі 387 501,05 грн
підтверджено також долученим до
матеріалів справи Актом звіряння
розрахунків за надані населенню пільги
по природному газу за період з 01.01.2012 р.
по 01.09.2014 р., підписаному повноважними
представниками сторін, підписи яких
скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідач у відзиві на позов,
підтриманому його повноважним
представником в судових засіданнях
19.11.2014 р. та 08.12.2014 р., заявлену позивачем
до стягнення суму основного боргу в
розмірі 387 501 грн 05 коп. визнав в повному
обсязі, доказів добровільної сплати
боргу не надав.

Статтею 22 ГПК України передбачено
право відповідача визнати позов
повністю або частково.

Згідно ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Таким чином, беручи до уваги викладені
вище положення чинного законодавства
та враховуючи відсутність в матеріалах
справи належних в розумінні статті 34
ГПК України доказів проведення
розрахунків уповноваженого органу з
позивачем, як підприємством, що надає
послуги, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги заявлені обґрунтовано і
підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору в сумі 7 750 грн 02 коп.
відшкодовуються позивачу за рахунок
відповідача.

При цьому, розглянувши клопотання
відповідача про звільнення від сплати
судового збору, суд відзначає наступне:

П. 20 ст. 5 Закону України "Про судовий
збір", пільги щодо сплати судового
збору (звільнення від сплати) органам
праці та соціального захисту населення
надано лише у випадку подання позовів
щодо призначення і виплати всіх видів
державної соціальної допомоги,
компенсації, виплат та доплат,
установлених законодавством. Інших
обмежень чинним законодавством не
встановлено.

Єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону України "Про судовий
збір" є врахування ним майнового стану
сторін. Клопотання про відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати може бути викладене в
заяві чи скарзі, які подаються до
господарського суду, або окремим
документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі. При цьому оскільки статтею 129
Конституції України як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, в тому числі й органів
державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для звільнення від такої
сплати (правова позиція викладена у п.
3.1 р. 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування розділу IV Господарського
процесуального кодексу України", з
наступними змінами.

Враховуючи зазначене вище, клопотання
відповідача про звільнення від сплати
судового збору суд вважає
безпідставним та таким, що задоволенню
не підлягає.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір",
судовий збір в розмірі 2 000 грн 98 коп.,
підлягає поверненню Публічному
акціонерному товариству по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз", вул. Шептицького,
20, м. Тернопіль.

В п. 5.2 р. 5 постанови Пленуму ВГС України
" Про деякі питання практики
застосування розділу IV Господарського
процесуального кодексу України" №7 від
21.02.2013 р., з наступними змінами,
зазначено, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається, зокрема,
в резолютивній частині судового
рішення, яким закінчується розгляд
справи по суті (при цьому в його
мотивувальній частині наводяться
підстави повернення сум судового збору
згідно із Законом). В усіх наведених
випадках за необхідності відповідний
процесуальний документ виготовляється
у двох примірниках (оригіналах), один з
яких залишається у матеріалах справи, а
інший надсилається особі, яка сплатила
судовий збір до державного бюджету
України. Поданий заявником (скаржником)
платіжний документ, що підтверджує
сплату судового збору, при цьому
повертається заявнику (скаржнику), а до
матеріалів справи приєднується копія
цього документа, яка виготовляється та
засвідчується в порядку, передбаченому
абзацом другим підпункту 2.5.13 пункту 2.5
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 № 28; про заміну зазначеного
документа копією здійснюється
відповідна відмітка в описі справи
(абзац четвертий того ж підпункту
названої Інструкції).

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 77, 78, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління
соціального захисту населення
Тернопільської районної державної
адміністрації, вул. М. Кривоноса, 14, м.
Тернопіль (ідентифікаційний код 03195518)
на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Тернопільміськгаз", вул.
Шептицького,20, м. Тернопіль
(ідентифікаційний код 21155959) 387 501 грн 05
коп. боргу та 7 750 грн 03 коп. в повернення
сплаченого позивачем судового збору.

3. Повернути Публічному
акціонерному товариству по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз", вул. Шептицького,
20, м. Тернопіль (ідентифікаційний код
21155959) судовий збір в розмірі 2 000 грн 97
коп., відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір». Оригінал
платіжного доручення №17618 від 17.09.2014 р.
про сплату судового збору в сумі 9 751 грн
повернути Публічному акціонерному
товариству по газопостачанню та
газифікації "Тернопільміськгаз", вул.
Шептицького, 20, м. Тернопіль.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили в десятиденний
строк з дня його прийняття (підписання
рішення).

5. Наказ видати стягувачеві після
набрання судовим рішенням законної
сили.

6. Сторони вправі подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду, яке не набрало
законної сили протягом десяти днів з
дня його прийняття (підписання), через
місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 15.12.2014р.

Суддя
І.М. Гирила