ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.Справа № 922/4479/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ПП "Транс-Атлас", с. Піддубці
до ТОВ "Нік-Сан", м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Сітало Р.І., дов. б/н від 20.11.14
р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство
"Транс-Атлас", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нік-Сан"
заборгованість в сумі 11000,00 грн. та 1827,00
грн. судового збору, мотивуючи свої
вимоги неналежним виконанням
відповідачем його грошових зобов'язань
за договором перевезення № 0207.

Господарський суд Харківської області,
своїми ухвалами від 10.11.14 р. та 24.11.14 р.
витребував у позивача, зокрема, докази
направлення оригіналів документів
відповідачу 30.06.14 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.12.14 р. витребувані
документи не надав, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, через
канцелярію суду надав додаткові
пояснення, в яких зазначив, що в
матеріалах справи знаходиться
оригінал поштової квитанції №2776 від
30.06.2014 року, яка і є доказом направлення
оригіналів документів відповідачу.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 33).

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

В червні 2014 року на адресу Приватного
підприємства "Транс-Атлас" (позивач,
виконавець) від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нік-Сан" (відповідач,
замовник) надійшов договір-заявка № 0207
(далі - договір)(а.с. 12), відповідно до
умов якого, позивач зобов'язався
здійснити перевезення вантажу на
підставі наданої відповідачем заявки,
а відповідач зобов'язався оплатити
вартість наданих послуг.

Згідно з умовами договору, позивач
зобов'язався 17-20 червня 2014 року
здійснити перевезення вантажу: пелети
в біг-бегах, 86-98 м.куб., 22.5 т.; за
маршрутом: адреса завантаження: м.
Голованівськ. вул. Матросова, 40; адреса
розвантаження: 26-900 Kozienice, ul. Warszawska, 22,
згідно CMR.

Приватним підприємством "Транс-Атлас"
були виконані взяті на себе
зобов'язання та здійснено перевезення
вантажу за маршрутом у визначені
строки, що підтверджується міжнародною
товарно-транспортною накладною СМR
№049769 (а.с. 13).

Сторони в договорі домовились, що
вартість послуг з перевезення
становить 11000 грн. Також сторони
визначили, що відповідач має оплатити
надані позивачем послуги після
розвантаження автомобіля на протязі
тижня (7днів) після отримання
оригіналів документів.

Позивачем, в підтвердження виконання
умов договору та направлення на адресу
відповідача оригіналів документів, в
тому числі рахунку-фактури № СФ-05128 від
23.06.2014, рахунку-фактури № СФ-05137 від
23.06.14, акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-4135 від 23.06.2014, акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-4142 від 23.06.2014, податкової накладної
№ 173 від 23.06.14, податкової накладної № 181
від 23.06.2014 та СМR №049769, наданий поштовий
чек №2776 від 30.06.2014 року (а.с. 10). Жодного
іншого доказу направлення на адресу
відповідача або отримання останнім
вказаних документів не надано.

Таким чином, позивач зазначає, що
оплата послуг повинна була бути
здійснена відповідачем до 16.07.14 року.

На підставі викладеного, позивач
вважає, що відповідач свої зобов'язання
з оплати наданих послуг, станом на час
розгляду справи, не виконав, у зв'язку з
чим Приватне підприємство "Транс-Атлас"
звернулось з даним позов до
господарського суду Харківської
області.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вже було зазначено, позивачем на
підставі договору-заявки № 0207
здійснено перевезення вантажу за
маршрутом у визначені строки, що
підтверджується міжнародною
товарно-транспортною накладною (а.с. 13).

Суд зазначає, що міжнародна
товарно-транспортна накладна є
міжнародним документом, порядок
складання та дія якого регламентується
Міжнародною конвенцією про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів (далі - Конвенція),
до якої Україна приєдналася згідно
Закону України "Про приєднання України
до Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів"
від 01.08.2006.

Згідно статті 1 Конвенції, ця Конвенція
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах, з
яких принаймні одна є договірною
країною, незважаючи на місце
проживання і громадянство сторін.

Договір перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної (ст. 4
Конвенції). Вантажна накладна є
первинним доказом укладання договору
перевезення, умов цього договору і
прийняття вантажу перевізником (ст. 9
Конвенції).

Таким чином, міжнародна
товарно-транспортна накладна CMR № 049769 є
первинним доказом укладання між
позивачем та відповідачем договору
перевезення.

Відповідно до вимог ст. 909 Цивільного
Кодексу України та ст. 307
Господарського Кодексу України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановлено
транспортними кодексами (статутами)).

В ст. 916 Цивільного Кодексу України
закріплено, що за перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти стягується
провізна плата у розмірі, що
визначається за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 ЦК України).

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
приходить до висновку, що строк
виконання відповідачем зобов'язання
щодо оплати наданих позивачем послуг з
перевезення вантажу не настав,
виходячи з наступного.

Так, сторони в договорі перевезення
домовились, що відповідач має оплатити
надані позивачем послуги після
розвантаження автомобіля на протязі
тижня (7днів) після отримання
оригіналів документів.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. ст. 34 ГПК України).

Позивачем, в підтвердження виконання
умов договору та направлення на адресу
відповідача оригіналів документів,
наданий поштовий чек від 30.06.2014 року
(а.с. 10). Проте, вказаний поштовий чек
свідчить лише про направлення
позивачем 30.06.2014 року на адресу
відповідача рекомендованого листа
невідомого змісту, іншої інформації, в
тому числі щодо вкладень до цього
листа, чек не містить. Таким чином, суд
вважає зазначений поштовий чек
неналежним доказом направлення на
адресу відповідача оригіналів
документів передбачених договором
перевезення, в тому числі
рахунку-фактури № СФ-05128 від 23.06.2014,
рахунку-фактури № СФ-05137 від 23.06.14, акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-4135 від 23.06.2014, акту здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-4142 від
23.06.2014, податкової накладної № 173 від
23.06.14, податкової накладної № 181 від
23.06.2014 та СМR №049769. Жодного іншого
доказу направлення на адресу
відповідача або отримання останнім
вказаних документів не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивач, станом на час
розгляду справи, не виконав умови
договору щодо направлення оригіналів
документів на адресу відповідача, а
отже, зобов'язання відповідача
оплатити надані позивачем послуги не
настало.

За таких підстав, вимоги позивача є
позбавленими фактичного та правового
обґрунтування, такими, що не
відповідають як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, у
зв'язку з ненаданням доказів в
підтвердження обставин, викладених у
позові, що порушує умови ст. 33 ГПК
України, згідно якої, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог і заперечень та подати
відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, відповідно до чинного
господарського процесуального
законодавства, сплачені судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.12.2014 р.

Суддя Т.В. Інте