ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа № 925/308/13-г

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді Довганя К.І.,
при секретарі Олексенко Т.В., за участю
представників сторін: позивача -
Бодашка О.О. за довіреністю,
відповідача - Ахмістова О.М. за
довіреністю, Данилишина М.С. за
довіреністю, у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду в м.
Черкаси, розглянувши справу за позовом
публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" до публічного
акціонерного товариства "Азот" про
стягнення 22735664 грн. 90 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача, на підставі договору про
постачання електричної енергії №
524-213/24 від 24.05.2005 року і угоди про
реструктуризацію боргу № 140-213 від
23.03.2012 року, 22535398 грн. 48 коп. боргу за
період з 16.07.2012 року по 16.02.2013 року, 200266
грн. 42 коп. 3% річних, що разом складає
22735664 грн. 90 коп., та відшкодування
судових витрат.

В ході розгляду справи позивач подав
суду заяву про збільшення позову,
відповідно до якої просив суд стягнути
з відповідача основний борг у сумі 22535398
грн. 48 коп. боргу за період з 16.07.2012 року
по 16.02.2013 року, 1368371,91 грн. 3% річних та
4169048,72 інфляційних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов з підстав, викладених в
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог підтримав і просив суд
задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на позов
не подав. Із пояснень його представника
в засіданні суду вбачається, що
відповідач позов не визнав і просив суд
в його задоволенні відмовити з мотивів
безпідставності і недоказаності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в справі
письмові докази та оцінивши їх у
сукупності, суд позов задовольняє
повністю з наступних підстав.

23.03.2012 року сторонами було укладено
Угоду реструктуризації боргу № 140-213,
предметом якої є умови і порядок сплати
боржником (відповідачем) кредитору
(позивачу) заборгованості, яка
нарахована відповідно до укладеного
договору про постачання електричної
енергії № 524-213/24 від 24.05.2005 року.

За умовами Угоди, боржник визнав, що
станом на день її укладення
заборгованість перед кредитором за
поставлену електричну енергію в період
з 01.09.2010 року по 31.10.2010 року, відповідно
до Договору про постачання електричної
енергії, становить 50704646,63 грн., і
зобов'язався оплатити кредитору
зазначену суму заборгованості в період
з 15.06.2012 року по 15.11.2013 року рівними
частинами відповідно до графіку
погашення заборгованості (додаток № 1),
який є невід'ємною частиною даної
Угоди.

Згідно графіку погашення відповідач
зобов'язувався погашати суму боргу
рівними частинами по 2816924,81 грн.
щомісяця, однак взяті на себе
зобов'язання виконав частково,
сплативши, відповідно до банківської
виписки від 13.06.2012 року, лише 2816924,81 грн.

За розрахунком позивача, станом на
16.02.2013 року, заборгованість відповідача
за період з 16.07.2012 року по 16.02.2013 року
становить 22535398 грн. 48 коп., яку позивач і
просив суд стягнути з відповідача в
судовому порядку.

Вищеназвані документи долучені до
матеріалів справи в якості письмових
доказів.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11,
509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є
підставою для виникнення цивільних
прав та обов'язків (зобов'язань),
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Наявність та розмір спірної грошової
заборгованості відповідачем належними
і допустимими доказами не спростовані.
3% річних від простроченої суми
заборгованості на час прийняття
рішення становлять 1368371,91 грн., їх
розрахунок, складений позивачем, судом
перевірений і визнаний вірним.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
обставини справи повинні
підтверджуватись лише належними і
допустимими доказами, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України,
було запропоновано сторонам подати
докази в обґрунтування позову і
заперечень проти нього, брати участь в
засіданнях суду, вони своїми правами
скористались на свій розсуд, подали всі
наявні у них докази і на їх підставі
судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно
до обставин справи та вимог
законодавства суд визнає позов в
частині стягнення основного боргу та 3%
річних обґрунтованим, доведеним і
задовольняє, заперечення представника
відповідача - безпідставними і
відхиляє.

Що стосується вимоги про стягнення
інфляційних, то вони задоволенню не
підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як вбачається із тексу позовної заяви
позивачем не заявлялись вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних,
тому вони не були предметом спору. За
таких обставин позивач в порядку ст. 22
ГПК України не вправі збільшувати
вимоги, що не були заявлені у позовній
заяві.

На підставі статті 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати - сплачений
судовий збір.

Керуючись ст.ст. 82-84 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Азот", вул. Першотравнева, 72,
м. Черкаси, 18014, код 00203826, на користь
публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго", вул. Гоголя, 285, м.
Черкаси, 18000, код 22800735 - 22535398 грн. 48 коп.
боргу, 1368371,91 грн. 3% річних, 68820 грн.
судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня його
підписання.

Повний текст рішення складено і
підписано 15.12.2014 року.

Суддя
К.І.Довгань