РІШЕННЯ

"26" листопада 2014 р.Справа № 921/1056/14-г/14

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Руденка О.В. розглянув
справу:

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" вул.
Жилянська, 43, м. Київ, 01033

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" с.
Васильківці, Гусятинський район,
Тернопільська область, 48257

про розірвання договору та
зобов'язання повернути предмет
лізингу.

за участю представників сторін:

позивача: Бабаєвський Д.О., довіреність
№ б/н від 02.10.14 р.

відповідача: Накельський Ю.Б.,
довіреність № б/н від 22.10.14 р.

Учасникам судового процесу роз'яснено
їх процесуальні права та обов'язки
згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не
здійснювалась за відсутності
відповідного клопотання представників
сторін.

Суть справи: За результатами розгляду
заявленого ТОВ "ОТП Лізинг" позову до
ТОВ "Мрія-Лізинг" про розірвання
договору та зобов'язання повернути
предмет лізингу, господарський суд
Тернопільської області визнав подані
матеріали достатніми для прийняття
позовної заяви та, як наслідок,
відповідною ухвалою порушив
провадження у справі та призначив її до
розгляду у судовому засіданні.

Заявлені вимоги, підтримані в судовому
засіданні повноважним представником,
позивач мотивує неналежним виконанням
його контрагентом умов договору
фінансового лізингу в частині повної
та своєчасної оплати лізингових
платежів, у зв'язку з чим господарське
товариство просить розірвати вказаний
правочин та повернути предмет лізингу
його власнику.

Крім того, разом із позовною, ТОВ
звернулось до суду із заявою про
вжиття заходів до забезпечення позову,
яка з підстав викладених в ухвалі суду
від 03.10.2014р., задоволена в частині
заборони відповідачу вчиняти
демонтаж, відчуження, передачу в найм,
оренду, сублізинг предмета лізингу за
укладеним правочином.

Відповідач у відзиві на позов, а також
наданих у судовому засіданні усних
поясненнях свого повноваженого
представника, позовні вимоги
заперечує, посилаючись при цьому на
неправомірність коригування його
контрагентом лізингових платежів, що
унеможливило їх своєчасну сплату на
умовах та в порядку встановленому
укладеним договором та
законодавством..

В процесі розгляду спору,
лізингоодержувачем подано клопотання
від 12.11.2014р. про зупинення провадження у
даній справі до набрання законної сили
рішенням господарського суду м. Києва
у справі № 910/23666/14.

Необхідністю вчинення судом даної
процесуальної дії на думку товариства
є те, що ним оскаржуються протиправно
скорегований позивачем розмір
лізингових платежів за спірним
договором. Відтак, зазначена справа
безпосередньо пов'язана із даною і , як
наслідок, встановлені господарським
судом м. Києва обставини можуть
вплинути на результати вирішення
даного спору по суті.

Оцінивши наведені заявником доводи та
заслухавши думку представника
позивача, господарський суд дійшов
висновку, що у задоволенні клопотання
слід відмовити, з огляду на наступне.

Вичерпний перелік підстав зупинення
провадження у справі наведений у ст. 79
ГПК України. За частиною 1 вказаної
правової норми, господарський суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Згідно роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених у п. 3.16 постанови пленуму №
18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", пов'язаною з даною
справою є така інша справа, у якій інший
суд встановлює обставини, що впливають
чи можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини третя
і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, у зв'язку з непідвідомчістю або
непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Як вбачається із долучених товариством
позовної заяви від 27.10.2014р. та ухвали
суду від 31.10.2014р., предметом судового
розгляду у справі № 910/23666/14 є
зобов'язання ТОВ "ОТП Лізинг" припинити
коригування лізингових платежів на
підставі пункту 6.7 Договору
фінансового лізингу № 378-L від 28.12.2011р.,
розірвання якого є предметом розгляду
даного спору. Тобто, метою звернення
ТОВ "Мрія-Лізинг" до господарського
суду м. Києва є недопущення вчинення
лізингодавцем певних дій у
майбутньому.

На переконання суду, правомірність
визначення розміру лізингових
платежів безпосередньо впливає лише на
визначення суми заборгованості за
укладеною угодою, стягнення якої не
розглядається в межах даного позовного
провадження.

Таким чином, зважаючи, що товариство
звернулось до господарського суду
Тернопільської області із позовом про
розірвання договору фінансового
лізингу із похідною вимогою про
повернення товарно-матеріальних
цінностей, правомірність якого в
цілому, чи його окремих положень
заявником не оспорюється, суд
констатує, що розгляд господарської
справи № 910/23666/14 не є перешкодою для
прийняття рішення по даному спору.

З наведеного, підстави для зупинення
провадження у справі відсутні, а
заявлене ТОВ "Мрія-Лізинг" клопотання
від 12.11.2014р. задоволенню не підлягає.

В процесі вирішення спору
оголошувалась перерва та розгляд
справи відкладався, з підстав,
викладених у формулярі (протоколі)
судового засідання та відповідній
ухвалі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, оцінивши
представлені докази в їх сукупності та
дослідивши норми чинного
законодавства, судом встановлено
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК
України, підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, поряд із
іншим, є договори та інші правочини. Із
даною правовою нормою кореспондуються
і положення статті 174 ГК України, за
якою господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

28.12.2011р. між учасниками спору було
укладено договір фінансового лізингу
№ 378-L, за умовами п.п. 1 якого
Лізинодавець на підставі договору
купівлі-продажу (поставки)
зобов'язується набути у власність
Лізингодавця і передати на умовах
фінансового лізингу у тимчасове
володіння та користування майно,
наведене у специфікації (Додаток 1 до
Договору), а Лізингоодержувач взяв на
себе обов'язки прийняти Предмет
лізингу та сплачувати лізингові та
інші платежі згідно з умовами угоди.

Строк (термін), місце передачі Предмета
лізингу та його загальна вартість на
момент укладення правочину
визначаються у Специфікації, яка є
Додатком № 1 до Договору (п.п 1.6. та 1.7
правочину).

В свою чергу, порядок передачі та
реєстрації предмета лізингу сторони
погодили у розділі 2 укладеної угоди.
Зокрема, за умовами п.2.1., приймання
Лізингоодержувачем Предмета лізингу в
лізинг оформляється шляхом складання
Акту приймання-передачі, що
підтверджує якість, комплектність,
справність, належний стан Предмета
лізингу і його відповідність
техніко-економічним показникам,
встановленим Лізингоодержувачем
умовам і специфікаціям, та умовам
Договору. Зазначений акт підписується
повноважними представниками Сторін і
скріплюється їх печатками згідно з
вимогами законодавства України.
Передача Предмета лізингу
Лізингоодержувачу у володіння та
користування у будь-якому випадку
відбувається не раніше дати фактичного
його отримання від відповідного
Продавця Предмета лізингу.

У відповідності до п. 1.2, 3.1 угоди, з дати
підписання Акту приймання-передачі за
формою, встановленою Лізингодавцем
(якщо інше не передбачено між сторонами
та Продавцем письмово)
Лізингоодержувач має право
користуватись у своїй господарській
діяльності переданою технікою
протягом строку, який складається з
періодів (місяців) лізингу визначених
Графіком сплати лізингових платежів
(Додаток 2 до Договору) та зобов'язаний
використовувати таке майно за
призначенням згідно з умовами цього
договору.

За своїм змістом і правовою природою,
укладений між сторонами 28.12.2011р.
правочин є договором фінансового
лізингу, в якому сторони досягли згоди
по всіх істотних умовах, а також
визначили взаємні права та обов'язки.

Відносини, що виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями ЦК України з
урахуванням особливостей,
встановлених спеціальним законом, а
саме Законом України "Про фінансовий
лізинг".

У відповідності до ст. 1 вказаного
нормативного акту, фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу, за яким лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі), обов'язок сплати яких в
порядку, встановленому договором
передбачений вимогами ст.ст. 11, 16
Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання досягнутих домовленостей
позивачем на підставі акту
приймання-передачі від 30.03.2012р.
передано ТОВ "Мрія-Лізинг" у володіння
та користування, визначену у
Специфікації (Додаток 1 до договору
фінансового лізингу)
сільськогосподарську техніку.

В свою чергу, за умовами п. 5.1-5.3.
Лізингоодержувач зобов'язаний
сплачувати Лізингодавцю лізингові
платежі, які складаються з авансового
лізингового платежу, що включає суму,
яка відшкодовує (компенсує) частину
вартості Предмета лізингу, а також
чергових лізингових платежів, кожен з
яких включає: суму, яка відшкодовує
(компенсує) частину вартості предмета
лізингу та винагороду позивача у
зв'язку з передачею у лізинг
товарно-матеріальних цінностей.
Складові лізингових платежів, їх суми
та дати платежів визначені в Графіку
згідно з Додатком 2 до Договору, який є
його невід'ємною частиною.

Кожний періодичний платіж
Лізингоодержувач зобов'язаний
сплачувати не пізніше дати вказаної у
Додатку 2 (п. 5.6. Договору).

Підписаним Графіком сплати лізингових
платежів та Додатковою угодою № 1 від
28.12.2011р. сторони обумовили здійснення
сплати лізингових платежів, в т.ч.
авансового платежу з березня 2012 року по
березень 2015 року.

У пункті 5.8. угоди контрагенти погодили
здійснення розрахунків за договором на
базі місяця, що складається з 30 днів, та
року, що складається з 360 днів.

Усі платежі за договором відповідач
зобов'язаний здійснювати в
національній валюті України (гривнях)
відповідно до Договору шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача, зазначений
у Договорі або повідомленні останнього
(п. 5.11. Договору).

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як стверджує позивач, в
порушення умов договору фінансового
лізингу щодо порядку та строків оплати
лізингових платежів, його контрагент з
квітня 2014 року по липень 2014 року не
здійснив жодного платежу.

Дана обставина не заперечується і
відповідачем . Так, у судовому
засіданні його представник пояснив, що
розрахунки по спірному договору не
проводились у зв'язку із збільшенням
суми лізингових платежів, коригування
яких оспорюється товариством у
встановленому законом порядку.

Дані судження судом оцінюються
критично. Адже, за умовами договору, що
підписаний обома контрагентами,
зокрема, п.5.20, наявність спірних сум
або відмова від платежу не повинні
спричиняти затримку здійснення
розрахунків.

Суд зважає і на те, що п. 5.10. договору
покладає на позивача обов'язок
направляти своєму контрагенту рахунки
щодо сплати лізингових платежів. Втім,
не отримання таких рахунків останнім
не звільняє його від обов'язку
сплачувати платежі згідно з Договором.
Наведеним також спростовуються
твердження Лізингоотримувача щодо
неможливості своєчасної сплати
лізингових платежів через наявність
суперечок щодо їхнього розміру.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Зміна або розірвання договору, за
вказівкою ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України,
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Буквальне тлумачення вказаних норм
права дозволяє стверджувати, що
договір може бути розірваний двома
способами: позасудовим та судовим.

Принцип свободи договірного
регулювання правовідносин, утілений у
чинному законодавстві, дозволяє
сторонам договору на власний розсуд
визначати свої взаємні права та
обов'язки, у тому числі щодо
односторонньої відмови від договору.

Так, суб'єктами господарювання у п. 6.1 та
п. 6.2 правочину обумовлено, що несплата
лізингових або інших платежів
(частково або в повному обсязі) за
умови, що прострочення такої сплати
становить більше 30 календарних днів є
істотним порушенням умов договору та
наділяє Лізингодавця правом, зокрема,
розірвати договір та вимагати
повернення Предмета лізингу. При цьому,
зі змісту пп. «д» п. 6.2. та п.1.3. угоди
вбачається, що в разі дострокового
розірвання (припинення) Договору у
зв'язку з порушенням зобов'язань
Лізингоодержувачем, останній
зобов'язаний повернути Предмет лізингу
власнику, проте, усі раніше сплачені
лізингові платежі поверненню не
підлягають. Аналогічні положення
містить і п. 11.4. Договору.

Водночас, суд враховує, що дії сторін
щодо розірвання договору спрямовані на
припинення правовідносин, отже є
угодою , яка має відповідати вимогам
законодавства, зокрема, і ст. 188 ГК
України, яка встановлює порядок
розірвання господарських договорів.

З метою досудового врегулювання
спірних правовідносин 01.08.2014р. позивач
направив на адресу свого контрагента
письмове повідомлення про розірвання
договору фінансового лізингу № 378-L від
28.12.2011р. з вимогою повернути предмет
лізингу протягом 10 робочих днів, тобто
до 10.08.2014р. Із відмітки поштового
відділення на конверті слідує, що дана
кореспонденція адресату не вручена та
повернута позивачу "по закінченню
терміну зберігання" (копія у справі). У
судових засіданнях відповідач факт
розірвання спірного правочину в
односторонньому порядку заперечує. Як
наслідок, вимога про повернення майна
товариством залишена без реагування та
задоволення.

При цьому суд враховує, що відповідно
до рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 право
особи на звернення до суду за
вирішенням спору не може бути обмежене
законом, іншими нормативно-правовими
актами. Встановлення законом або
договором досудового врегулювання
спору за волевиявленням суб`єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Таким чином, вимога позивача в частині
розірвання договору підлягає
задоволенню, виходячи з приписів ст. 651
ЦК України, якими передбачено, що
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Суд переконаний, що не виконуючи умови
спірної угоди в частині сплати
лізингових платежів, відповідач
істотно порушував умови договору, чим
позбавив позивача того на, що він
розраховував при укладенні даного
правочину.

Водночас, виходячи з умов договору
фінансового лізингу, приписів ст. 10
Закону України "Про фінансовий лізинг"
та ст. 651, 653 Цивільного кодексу України,
якими передбачено право вимагати
повернення предмета лізингу в разі
невиконання (прострочення виконання)
грошових зобов'язань
лізингоодержувачем за договором
лізингу та його розірвання, заявлена
позивачем похідна вимога про
повернення належного йому майна
(предмета лізингу) також підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Суд не вважає підставними посилання
відповідача на передчасність даної
вимоги з посиланням на положення п.11.1
спірної угоди, за яким предмет Лізингу
підлягає поверненню протягом 10 днів з
дня розірвання договору. Даний пункт,
як слідує із його змісту, стосується
випадків припинення правовідносин між
контрагентами у позасудовому порядку,
і на розірвання договору за рішенням
суду не поширюється.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України " Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду у разі: зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом. При цьому, таке
повернення здійснюється в розмірі
переплаченої суми та в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики

Відповідно до ст. 4 вищевказаного
закону, судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 2.1 вказаної статті передбачено,
що за подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
судовий збір сплачується за ставкою - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати (1
827 грн.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (73080 грн.).
Водночас, ставка судового збору по
немайновій вимозі становить 1 розмір
мінімальної заробітної плати (1218 грн.).

Разом з тим, абзацом третім частини
другої статті 6 названого закону,
передбачено зменшення розміру
судового збору з позовної заяви,
поданої після подання заяви про вжиття
запобіжних заходів або забезпечення
позову, на розмір судового збору,
сплаченого за подання такої заяви.
Зазначене зменшення здійснюється і в
разі одночасного (в один і той же день)
подання до господарського суду
позовної заяви і заяви про
забезпечення позову, в тому числі при
об'єднанні їх в одному документі. При
цьому, передбачене згаданою нормою
зменшення розміру судового збору не
ставиться Законом у залежність від
результатів судового розгляду.

Тотожна правова позиція викладені у
п.2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України".

Отже, зважаючи на те, що позивачем
одночасно заявлено вимогу майнового та
немайнового характеру, з урахуванням
зменшення розміру судового збору на
суму сплаченого за подання заяви про
забезпечення позову (1 827,00 грн.), сплаті
підлягає судовий збір у розмірі 52811,89
грн. (1 218,00 грн. + 51 593,89грн.).

Натомість, згідно платіжного доручення
№ 16067 від 23.09.2014р. сплачено 54639,00грн.

Відтак, товариству з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" слід
повернути з державного бюджету України
- 1 827,00 грн. судового збору, як зайво
сплаченого.

Решта витрат по сплаті судового збору,
у відповідності до ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, відшкодовуються позивачу за
рахунок ТОВ "Мрія - Лізинг" у повному
обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Розірвати договір фінансового
лізингу № 378-L від 28.12.2011р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" , вул.
Жилянська, 43, м. Київ (ідент. код 35912126) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг", с.
Васильківці Гусятинського району
Тернопільської області (ідент. код
35855770).

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг", с.
Васильківці Гусятинського району
Тернопільської області (ідент. код
35855770) повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг", вул.
Жилянська, 43, м. Київ (ідент. код 35912126)
предмет лізингу за договором
фінансового лізингу № 378-L від 28.12.2011р., а
саме:

- сівалку точного висіву з центральним
приводом марки "KVEMELAND" модель "MONOPIL SE-24",
2011 року випуску, серійний номер ACMEPXX 4978;

- сівалку точного висіву з центральним
приводом марки "KVEMELAND" модель "MONOPIL SE-24",
2011 року випуску, серійний номер ACMEPXX 4977;

- сівалку точного висіву з центральним
приводом марки "KVEMELAND" модель "MONOPIL SE-24",
2011 року випуску, серійний номер ACMEPXX 4989;

- сівалку точного висіву з центральним
приводом марки "KVEMELAND" модель "MONOPIL SE-24",
2011 року випуску, серійний номер ACMEPXX 4992

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг", с.
Васильківці Гусятинського району
Тернопільської області (ідент. код
35855770) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг", вул.
Жилянська, 43, м. Київ (ідент. код 35912126) - 54
638 (п'ятдесят чотири тисячі шістсот
тридцять вісім) грн. 89 коп. в повернення
сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

5. Повернути з державного бюджету
України товариству з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг", вул.
Жилянська, 43, м. Київ (ідент. код 35912126) - 1
827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)
грн. 11 коп. зайво сплаченого судового
збору.

Оригінал платіжного доручення № 16067
від 23.09.2014р. про сплату судового збору в
сумі 54 639 (п'ятдесят чотири тисячі
шістсот тридцять дев'ять) грн.
повернути позивачу.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня підписання
рішення через місцевий господарський
суд.

Суддя
О.В. Руденко

Повний текст рішення

складено 11.12.2014р.