м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Чинчин О.В., при секретарі
судового засідання Бігмі Я.В.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу
за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково -
проектне підприємство «Дизайн та
Архітектура Молодих авторів» до за
участю про Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» Третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб визнання
кредитного договору № КЛ/14/3-34
від Позивача: Боклан А.А. (представник
від Відповідача: не з»явились;
від Третьої особи: Музичук Л.В.
(представник за довіреністю)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-проектне
підприємство «Дизайн та Архітектура
Молодих Авторів» (надалі також -
«Позивач») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» (надалі також -
«Відповідач») про визнання Кредитного
договору №КЛ/14/3-34 недійсним.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що
24.02.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Науково-проектне
підприємство «Дизайн та Архітектура
Молодих Авторів» та Публічним
акціонерним товариством «Терра Банк»
було укладено Кредитний договір
№КЛ/14/3-34, відповідно до умов якого
Відповідач надав Позичальнику кредит в
сумі 139 137 296 грн. 89 коп. на умовах оплати
24% річних за користування кредитом. В
якості забезпечення за кредитним
договором був укладений договір
застави майнових прав на грошові кошти
№ МП/14/7-34 від 28.02.2014 року з майновим
поручителем ТОВ «Консалтингова
компанія Всесвіт», відповідно до умов
якого предметом застави виступили
майнові права на грошові кошти, які
належали заставодавцю - ТОВ
«Консалтингова компанія Всесвіт» за
договором банківського вкладу
(депозиту) № 02/Д/14/02-34 «Пунктуальний»
від 28.02.2014 року на суму 30 000 000 грн.
Сторони за Договором застави дійшли
згоди щодо часткової передачі майнових
прав на суму 3 300 000 грн.
Позивач зазначає, що Відповідач видав
кредит без вимагання будь - якого
ліквідного забезпечення та без
отримання будь - яких гарантій щодо
повернення кредиту в строки, а також
без підтвердження платоспроможності
позичальника. Позивач вказує, що він не
мав активів, які були б здатні
підтвердити його платоспроможність. У
зв»язку з чим Позивач вважає, що
Відповідач уклав кредитний договір,
умови якого передбачають надання
Позивачу преваг (пільг), прямо не
встановлених для них законодавством чи
внутрішніми документами банку, а тому в
силу Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
такий правочин є нікчемним.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.11.2014 р. порушено провадження у
призначено на 03.12.2014 р.
03.12.2014 року в судове засідання з'явились
представники сторін. В судовому
засіданні представники відповідача
подали клопотання про залучення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Позивача Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб. Своє клопотання
представник відповідача обґрунтовує
тим, що у Банку запроваджено тимчасову
адміністрацію, а прийняте по справі
рішення безпосередньо впливатиме на
обсяг та можливість реалізації в
майбутньому Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб наданих йому
законом прав щодо задоволення свої
кредиторських вимог за рахунок
ліквідаційної маси Банку. Крім того,
представник відповідача вважає за
необхідне залучити в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні Позивача
Генеральну прокурату України, оскільки
предметом доказування у справі
№910/25472/14 є обставини, які одночасно є
предметом дослідження у кримінальному
провадженні №0000441 і можуть
вплинути на її розслідування, а відтак
на права та інтереси державного органу
як суб'єкту здійснення кримінального
розслідування.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 29 ГПК
України прокурор бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. Про
свою участь у вже порушеній справі
прокурор повідомляє господарський суд
письмово, а в судовому засіданні - також
і усно.

Враховуючи викладене, Суд, керуючись
ст. 27 ГПКУ, вважає за доцільне частково
задовольнити клопотання представника
відповідача та залучити до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні Позивача Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб,
оскільки рішення по справі може
вплинути на його права та обов'язки, а в
залученні в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні Позивача
Генеральної прокуратури України
відмовити.

Представники сторін вимоги ухвали суду
про порушення провадження по справі
від 18.11.2014 року не виконали.

Крім того, Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, з
метою повного та всебічного розгляду
спору, прийшов до висновку - зобов'язати
Позивача направити копію позовної
заяви Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (01032, м. Київ, бульв.
Т.Шевченка, 33-Б) та надати Суду докази на
підтвердження направлення.

Ухвалою господарського суду
міста Києва від 03.12.2014 року було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб та відкладено розгляд справи на
17.12.2014 року в зв'язку з невиконанням
вимог ухвали суду про порушення
провадження по справі, залученням в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
витребуванням додаткових доказів по
справі.

12.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому зазначено, що позовні
вимоги є безпідставними та такими, що
не підлягають задоволенню, оскільки
21.08.2014 року Правлінням НБУ була
прийнята постанова №518 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Терра Банк» до категорії
неплатоспроможних» та з 22.08.2014 року
було запроваджено тимчасову
адміністрацію, призначено
уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на здійснення
тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра
Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича. Таким
чином, виключне право на перевірку
кредитних договорів, які є нікчемними з
підстав надання клієнту переваг
(пільг), прямо не встановлених для нього
законодавства чи внутрішніми
документами банку, повідомлення сторін
вказаних договорів про їх нікчемність,
а також застосування наслідків
нікчемності вказаних правочинів
належить тільки уповноваженій особі
Фонду, в порядку, строки та на умовах,
визначених Законом.

16.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, який долучений до матеріалів
справи.

16.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Позивача надійшли документи на
виконання вимог Ухвали суду від 03.12.2014
року, а саме: докази надсилання копії
позовної заяви з додатками до неї на
адресу Третьої особи, копія виписки з
ЄДР на Позивача, підтвердження про
відсутність спору у провадженні
господарських судів між тими самими
сторонами про той же предмет і з тих же
підстав та відсутності рішення з
такого спору, які долучені до
матеріалів справи.

17.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Третьої особи надійшов відзив на
позовну заяву, в якому зазначено, що
оскільки Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
встановлений вичерпний перелік
підстав відповідно до яких правочини
можуть бути визнані нікчемними, а
Уповноваженою особою Фонду протягом
дії тимчасової адміністрації в ПАТ
«Терра Банк» кредитний договір №
КЛ/14/3-34 не визнано нікчемним, вважає, що
позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 17.12.2014 року
представник Позивача підтримав вимоги
та доводи позовної заяви, просив Суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Представник Відповідача в
судове засідання не з»явився, про час
та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується розпискою про
відкладення справи в судовому
засіданні 03.12.2014 року на 17.12.2014 р. В
судовому засіданні представник
Третьої особи проти задоволення
позовних вимог заперечив з підстав,
викладених в відзиві на позовну заяву.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був
належним чином повідомлений про дату
та час судового засідання, враховуючи,
що матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
Суд вважає, що неявка в судове
засідання представника Відповідача не
є перешкодою для прийняття Рішення у
даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17 грудня 2014 року,
на підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2014 року між Публічним акціонерним
товариством «Терра Банк»
(Кредитодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Науково-Проектне підприємство
«Дизайн та Архітектура Молодих
Авторів» (Позичальник) був укладений
кредитний договір № КЛ/14/3-34 (Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору,
Кредитодавець відкриває Позичальнику
відновлювальну відкличну кредитну
лінію (Кредит або Кредитна лінія) з
загальним лімітом в сумі 139 800 000,00 (сто
тридцять дев'ять мільйонів вісімсот
тисяч) грн., а Позичальник
зобов'язується повернути Кредит та
сплатити проценти за користування
Кредитом в межах строку кредитування,
встановленого в п. 1.3 цього Договору, в
розмірі 24% річних, та сплатити інші
платежі, передбачені цим Договором.

Кредитні кошти надаються
Кредитодавцем Позичальнику окремими
траншами (п. 3.1 Договору) з метою
(цільове використання) поповнення
оборотних коштів (п. 1.2 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
надання Кредитодавцем кредитних
коштів (траншів) здійснюється за умови
отримання Кредитодавцем у строк, не
менше як за один банківський день до
дати видачі коштів в межах суми,
визначеної в п. 1.1, попередньої
письмової заяви Позичальника.

Підпунктом 1.3.3 п. 1.3 Договору визначено,
що Позичальник у будь-якому випадку
зобов'язаний повернути Кредит у
повному обсязі: в строки (терміни), по
24.12.2014р. включно.

Нарахування процентів за користування
Кредитом по Договору здійснюється на
суму фактичного щоденного залишку
заборгованості за отриманими коштами,
виходячи з процентної ставки у розмірі,
визначеному п. 1.1 цього Договору. При
розрахунку процентів використовується
метод «факт/факт», виходячи із
фактичної кількості днів у місяці та у
році. Проценти за користування
кредитом нараховуються Кредитодавцем
щомісячно, в дату, визначену
Кредитодавцем, але не пізніше
останнього робочого дня місяця (п. 3.3
Договору). Проценти за користування
кредитом сплачуються Позичальником
щомісячно, не пізніше п'ятого
календарного дня місяця наступного за
місяцем нарахування, а також в день
закінчення строку, на який надано
кредит, у відповідності до п. 1.3 цього
Договору, в день повного погашення
заборгованості по кредиту, або в день
дострокового погашення заборгованості
по кредиту (п. 3.4 Договору).

Пунктом 3.6 Договору визначено, що за
користування кредитними коштами, що не
повернуті в строки/терміни,
передбачені цим Договором (прострочена
заборгованість), процентна ставка
встановлюється в розмірі 34% річних
(проценти за понадстрокове
користування кредитом).

Кредитодавець має право ініціювати
зміну розміру процентів за
користування кредитом за цим Договором
у випадках та у порядку визначених п. 3.10
Договору.

Пунктом 3.11 Договору передбачено, що у
Позичальника виникає право на
отримання Кредиту виключно за
наявності сукупності таких умов: у разі
відсутності всіх обставин (випадків),
передбачених п. 4.3.4 цього Договору;
видача Кредиту (Траншу) не буде
порушувати інші положення цього
Договору та чинного законодавства
України; Кредитодавцю надано всі
документи, необхідні для укладання
цього Договору та Кредитування
Позичальника.

Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції
договору про внесення змін та
доповнень № 1 від 28.02.2014р.), Кредит
забезпечується усім належним
Позичальнику майном та майновими
правами на грошові кошти в сумі 3 300 000,00
(три мільйони) грн. відповідно до
Договору застави майнових прав №
МП/14/7-34 від 28.02.2014р., укладеним між ПАТ
«Терра Банк» (Заставодержавтель) та ТОВ
«Консалтингова компанія «Всесвіт»
(Заставодавець).

Пунктом 7.12 Договору сторони погодили,
що цей Договір діє до повного
повернення Позичальником Кредиту,
сплати у повному обсязі процентів за
користування ним та до повного
виконання Позичальником будь-яких
інших грошових зобов'язань, прийнятих
ним на себе згідно умов цього Договору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог про визнання Договору недійсним
(оскаржуваний договір), Позивач
посилається на те, що Відповідач уклав
оскаржуваний договір, за умовами якого
Позивачу надані переваги (пільги), які
прямо не встановлені законодавством чи
внутрішніми документами банку.
Одночасно Позивач посилається на п. 6 ч.
3 ст. 38 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», ч.
2 ст. 346 Господарського кодексу України,
ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-Проектне
підприємство «Дизайн та Архітектура
Молодих Авторів» не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу
України, договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди щодо усіх істотних умов договору.
Подібні положення містяться у ст. 180
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інші фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні операції
полягають у розміщенні банками від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик залучених коштів
юридичних осіб (позичальників) та
громадян.

Частиною 3 ст. 345 Господарського кодексу
України встановлено, що правові
наслідки недійсності кредитного
договору, а також недійсності договору
застави, яким забезпечується виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, визначаються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач стверджує, що оспорюваний
договір укладено всупереч п. 6 ч. 3 ст. 38
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
де зазначено, що правочини (у тому числі
договори) неплатоспроможного банку є
нікчемними з підстав, зокрема, банк
уклав кредитні договори, умови яких
передбачають надання клієнтам переваг
(пільг), прямо не встановлених для них
законодавством чи внутрішніми
документами банку.

Як доказ того, що Кредитодавець надав
Позичальнику за Договором переваги
(пільги) Позивач приводить коефіцієнт
покриття Кредиту - лише 2,36%: кредит в
сумі 139 800 000,00 (сто тридцять дев'ять
мільйонів вісімсот тисяч) грн.
забезпечений заставою на підставі
Договору застави майнових прав
№МП/14/7-34 від 28.02.2014 року, за яким
предметом застави є майнові права на
грошові кошти, які належать
Заставодавцю за Договором
банківського вкладу (депозиту) від
28.02.2014р. № 02/Д/14/02-34 «Пунктуальний»,
укладеним між Заставодавцем та ПАТ
«Терра Банк», частково в сумі 3 300 000,00
(три мільйони) грн. майнових прав на
грошові кошти, які належать
Заставодавцю.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" визначено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу
України передбачено, що кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ч. 1
ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного
кодексу України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

За договором застави майнових прав від
28.02.2014р. № МП/14/7-34 від (Договір застави),
який забезпечує вимоги
Заставодержателя, що випливають з
Кредитного договору від 24.02.2014р. №
КЛ/14/3-34, Заставодавець відповідає за
повернення Позичальником Кредиту не
пізніше 24.12.2014р. частиною майнових прав
на грошові кошти за договором
банківського вкладу (депозиту) від
28.02.2014р. № 02/Д/14/02-34 «Пунктуальний» у
сумі 3 300 000,00 (три мільйони триста тисяч)
грн.

Відповідно до п. 4.1.9 Договору застави,
Заставодержавтель має право
переглядати вартість Предмету застави
з урахуванням кон'юнктури ринку, стану
збереження заставленого майна з
періодичністю, встановленою
внутрішнім положенням
Заставодержателя та чинним
законодавством України.

У випадку встановлення
Заставодержателем факту зменшення
ринкової вартості Предмету застави за
результатами здійсненого ним
перегляду вартості Предмету застави з
урахуванням кон'юктури ринку, стану
збереження заставленого майна, у
відповідності до п. 4.1.9 цього Договору,
Заставодавець зобов'язується укласти
договір про внесення змін до цього
Договору з метою приведення заставної
вартості Предмету застави до його
поточної ринкової вартості (п. 4.2.7
Договору застави).

Пунктом 5.1 Договору застави
передбачено випадки коли
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на Предмет
застави, його реалізацію та одержати
задоволення своїх вимог з вартості
Предмета застави на свій розсуд (з
урахуванням умов цього Договору),
зокрема, у разі невиконання або
неналежного виконання будь-якого із
зобов'язань, що випливають з Кредитного
договору; у разі невиконання або
неналежного виконання будь-якого із
зобов'язань, що випливають з цього
Договору; у випадку ліквідації або
реорганізації у будь-який спосіб
Заставодавця та/або Позичальника або
порушення відносно Заставодавця та/або
Позичальника справи про банкрутство та
ін.

Зважаючи на те, що Відповідач є
банківською установою, то спірні
правовідносини регулюються також
положеннями Закону України «Про банки
і банківську діяльність».

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
банк зобов'язаний при наданні кредитів
додержуватись основних принципів
кредитування, у тому числі перевіряти
кредитоспроможність позичальників та
наявність забезпечення кредитів,
додержуватись встановлених
Національним банком України вимог щодо
концентрації ризиків.

Оцінка ризику невиконання
боржником/контрагентом зобов'язань
(тобто ризику того, що виконання
боржником зобов'язання
проводитиметься з перевищенням
строків, передбачених умовами
договору, або в обсягах, менших, ніж
передбачено договором, або взагалі не
проводитиметься) за всіма активними
банківськими операціями та наданими
банком фінансовими зобов'язаннями
здійснюється банками відповідно до
Постанови Правління Національного
Банку України «Про затвердження
Положення про порядок формування та
використання банками України резервів
для відшкодування можливих витрат за
активними банківськими операціями»
від 25.01.2012р. № 23 (зареєстрованої
Мінюстом України за № 231/20544 від
15.02.2012р.).

Згідно з п. 2.4 вищезазначеного
Положення, банк, оцінюючи фінансовий
стан боржника, визначає його кредито-
та платоспроможність. Банк визначає
платоспроможність боржника протягом
строку дії договору з періодичністю,
визначеною цим Положенням.

Відповідно до п. 2.5 Положення, банк під
час розрахунку резервів за
активами/наданими фінансовими
зобов'язаннями враховує вартість
забезпечення відповідно до глави 4
розділу II цього Положення.

Пунктом 4.1 глави 4 розділу 2 Положення
визначено, що банк під час розрахунку
резерву за кредитними операціями
враховує прийнятне забезпечення,
передбачене цією главою, якщо воно
надано на строк не менший, ніж строк
користування активом.

З п. 8.1 Договору застави вбачається, що
цей договір застави майнових прав
набирає чинності з моменту його
підписання та скріплення печатками
Сторін і діє до повного виконання
зобов'язань за Кредитним договором та
цим Договором.

Абзацем другим п. 4.1 глави 4 розділу 2
Положення встановлено, що застава є
прийнятним забезпеченням за
одночасного дотримання таких умов:

а) договором застави визначено право
банку здійснити реалізацію застави або
набути її у власність у разі
невиконання боржником зобов'язань за
договором про надання кредиту та/або
порушення справи про банкрутство
заставодавця;

б) застава оцінена не вище ринкової
(справедливої) вартості, яка має
забезпечувати можливість продажу
застави сторонньому покупцеві;

в) перегляд банком вартості предметів
застави з урахуванням зміни
кон'юнктури ринку та стану їх
збереження здійснюється не рідше
одного разу на дванадцять місяців для
нерухомості, устаткування та
транспортних засобів, одного разу на
шість місяців - для іншого майна;

г) наявність у банку документів, що
свідчать про обтяження забезпечення на
користь банку у відповідному реєстрі
згідно з вимогами законодавства
України.

Пункт 4.2 Положення передбачає п'ять
груп на які поділяється прийняте
забезпечення залежно від рівня
ліквідності.

Водночас, п. 4.14 зазначеного Положення
із посиланням на таблицю 9 визначає
коефіцієнти ліквідності забезпечення
по кожній із вищеозначених груп, які
банк бере до розрахунку резерву
вартості забезпечення. Так, для першої
групи забезпечення встановлений
найвищий коефіцієнт ліквідності - 1,0, що
менше ніж вказані Позивачем 2,36.

Крім цього, умовами Кредитного
договору передбачено, що у випадку
встановлення Кредитодавцем факту
зменшення ринкової вартості майна
та/або майнових прав, наданих в
забезпечення за Кредитом, за
результатами здійсненного ним
перегляду вартості застави з
урахуванням кон'юнктури ринку, стану
забезпечення заставленого майна,
Позичальник зобов'язується передати в
заставу Кредитовадцю рівноцінне майно
та/або майнові права на надходження
грошової виручки за контрактами, за
погодженням з Кредитовадцем в обсягах,
достатніх для повного покриття
кредитних ризиків Кредитовадця за цим
Кредитом (п. 4.2.12 Договору).

Також, за умовами Договору
Кредитодавець має право: виходячи із
умов пунктів 3.11, 3.12, або 4.3.4 цього
Договору (зокрема погіршення
фінансового стану Позичальника таким
чином, що поставить під сумнів
можливість неналежного виконання ним
взятих на себе зобов'язань згідно з цим
Договором) відмовити Позичальнику у
подальшому наданні Кредиту за настання
будь-яких обставин, які погіршують стан
кредитування та вимагати дострокового
погашення Кредиту; переглядати
вартість предметів застави з
урахуванням кон'юнктури ринку, стану
збереження заставленого майна з
періодичністю, встановленою
внутрішніми положеннями Кредитовадця
та чинним законодавством (пункти 4.3.3,
4.3.7 Договору).

Крім цього, приписи ч. 2 ст. 346
Господарського кодексу України не
містять імперативних норм відносно
розміру коефіцієнту ліквідності
забезпечення, який може бути
розцінений як перевага (пільга), а
містять положення щодо гарантій, які
звужують ступень ризику банка у
кредитних відносинах.

Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції
договору про внесення змін та
доповнень № 1 від 28.02.2014р.) Кредит було
забезпечено усім належним
Позичальнику майном та Договором
застави, що узгоджується з положеннями
ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 346 Господарського
кодексу України.

З Договору вбачається, що умови
оспорюваного договору містять важелі
для зниження ступеня ризику
Кредитовавця у спірних кредитних
відносинах, оскільки не обмежуються
особою Позичальника, а ще й
забезпечуються Договором застави з
коефіцієнтом ліквідності забезпечення
в межах визначених вимог, встановлених
Національним банком України.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги
положення ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України та Господарського
процесуального кодексу України,
Позивачем при зверненні до суду з
вимогами про визнання договору
недійсним повинно бути доведено
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд зазначає, що доводи Позивача про те,
що коефіцієнт ліквідності
забезпечення 2,36 є перевагою (пільгою) в
розумінні п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є недоведеними, а
позовні вимоги необґрунтованими, а
тому позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-Проектне
підприємство «Дизайн та Архітектура
Молодих Авторів» до Публічного
акціонерного товариства «Терра Банк»
про визнання кредитного договору від
24.04.2014р. № КЛ/14/3-34 недійсним задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. В позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-Проектне
підприємство «Дизайн та Архітектура
Молодих Авторів» до Публічного
акціонерного товариства «Терра Банк»
про визнання кредитного договору від
24.04.2014р. № КЛ/14/3-34 недійсним - відмовити
повністю.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 19 грудня 2014 року..

Суддя
О.В. Чинчин