номер провадження справи 10/120/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014
Справа № 908/4787/14

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Мелітопольського міського
району електричних мереж, м. Мелітополь

до відповідача: Управління освіти
Мелітопольської міської ради
запорізької області, м. Мелітополь

про стягнення 21 695 грн. 89 коп.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Чоботар О. Р., на підставі
довіреності № 48 від 31.12.2013 р.;

від відповідача - Джаним М. С., на
підставі довіреності № 1741/01-26 від 05.12.2014
р.;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Мелітопольського міського району
електричних мереж, м. Мелітополь до
Управління освіти Мелітопольської
міської ради запорізької області, м.
Мелітополь про стягнення
заборгованості в розмірі 21 695 грн. 89 коп.
за договором про постачання
електричної енергії № 97 від 23.01.2013 р.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 11.11.2014 р., справу
908/4787/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 13.11.2014
р. порушено провадження у справі №
908/4787/14. Справі присвоєно номер
провадження № 10/120/14, її розгляд
призначено на 08.12.2014 р.

Представник позивача у судове
засідання 08.12.2014 р. не з'явився, ніяких
заяв та клопотань на адресу суду не
надав. Про час та місце проведення
судового засідання представник
позивача був повідомлений належним
чином.

Представник відповідача 08.12.2014 р. надав
відзив на позовну заяву, в якому проти
позовних вимог заперечив.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
представника позивача, для отримання
всіх необхідних документів по справі,
судом було відкладено розгляд справи
на 17.12.2014 р. о 11 год. 00 хв.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.12.2014 р. підтримав позовні
вимоги викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні 17.12.2014 р. проти позову
заперечував.

У судовому засіданні 17.12.2014 р., розгляд
справи був закінчений, судом оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

За клопотанням представників сторін,
справа розглянута без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої позовні вимоги представник
позивача обґрунтовує тим, що 23.01.2013 р.
між відкритим акціонерним товариством
ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі
Мелітопольського міського району
електричних мереж (ММРЕМ) та
Управлінням освіти Мелітопольської
міської ради Запорізької області було
укладено договір № 97 про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти.

Умовами п. 1 Договору, передбачено, що
постачальник електричної енергії
продає електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок Споживача приєднаною
потужністю, зазначеною у додатку № 1
"Обсяги постачання електричної енергії
споживачу", а споживач оплачує
постачальнику електричної енергії
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
Договору.

Згідно пункту 9.1. Договору, для
визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік споживач
не пізніше 1 листопада поточного року
надає постачальнику електричної
енергії відомості про розмір
очікуваного споживання електричної
енергії за формою додатка № 1 "Обсяги
постачання електричної енергії", у двох
екземплярах, оформлених зі своєї
сторони.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що
розрахунки за активну електроенергію
здійснюються згідно Додатку № 4
«Порядок розрахунків за активну
електричну енергію».

Пунктом 8.3.2 Договору передбачено, що за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, визначених згідно із
вимогами розділу 9 цього Договору,
споживач сплачує постачальнику
електричної енергії
оперативно-господарську санкцію у
розмірі двократної вартості різниці
фактично спожитої та договірної
величин. При цьому плата за перевищення
договірної величини потужності
стягується із споживачів з приєднаною
потужністю 150 кВт і більше та
середньомісячним споживанням 50 000
кВт.год і більше.

Відповідно до п. 7 Додатка № 4 до
Договору, у разі перевищення
споживачем договірної величини
споживання електричної енергії, що
визначається Постачальником
електричної енергії при підбитті
підсумків розрахункового періоду на
основі "Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію", сума платежу для
остаточного розрахунку збільшується
на величину вартості, визначеної
виходячи із середньозваженого тарифу,
різниці фактично спожитої та
договірної величини споживання
електричної енергії.

Пунктом 10 Додатка № 4 до Договору
передбачено, що споживач зобов'язаний у
термін, що не перевищує 5 оперативних
днів з дня отримання рахунка або
платіжної вимоги доручення, здійснити
оплату рахунка або платіжної вимоги -
доручення, що направляється йому
постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунка або платіжної
вимоги - доручення вважається:

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена на фінансовому
чеку поштового відділення, що
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - три дні, по області
- 5 днів, по Україні - 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або
платіжної вимоги - доручення
уповноваженому представнику споживача
під розпис в журналі, дата зазначена у
журналі;

- при направлені нарочним - дата
вручення споживачу.

На думку позивача, відповідач не
виконав належним чином свої договірні
зобов'язання, чим порушив умови
Договору.

Так, відповідно до додатку №1 "Обсяги
постачання електричної енергії
споживача" договірна величина
Відповідача у жовтні 2013 р. складає 188000
кВт.год.

Згідно Акту про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію за жовтень 2013 року,
споживачем спожито електричної
енергій у кількості 209015 кВт/г, тобто
різниця між договірною величиною
споживання електричної енергії та
фактичним споживанням електричної
енергії складає 21015 кВт/г.

Таким чином, використана відповідачем
електрична енергія понад договірну
величину споживання електричної
енергії за жовтень 2013 р. складає 21015
кВт/г

Позивачем у відповідності до умов
договору було надано споживачу рахунок
№ 97/10 п від 11.11.2013 р. за перевищення
договірної величини на суму 21695,89 грн.,
про що свідчить підпис представника
про отримання рахунку. Дана платіжна
вимога - доручення не була оплачена,
отже позивачем була заявлена сума
боргу відповідачу за перевищення
договірної величини у жовтні 2013 р., яка
складає 21695, 89 грн.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону України
«Про електроенергетику» споживачі
(крім населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих
навчальних закладів І - IV рівнів
акредитації державної і комунальної
форм власності) у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Пунктом 6.14 ПКЕЕ, перевищення
договірної величини споживання
електричної енергії визначається під
час підбиття підсумків розрахункового
періоду на основі підтверджених
сторонами даних розрахункового обліку
електричної енергії або акта
прийняття-передавання електричної
енергії.

Відповідно до п. 6.16 ПКЕЕ обсяг
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії або
величини потужності протягом
розрахункового періоду оплачується
споживачами постачальнику електричної
енергії за регульованим тарифом
відповідно до законодавства України та
договору. Визначені відповідно до
законодавства України вартість
різниці між обсягом фактично спожитої
величини і обсягом договірної величини
електричної енергії, а також вартість
різниці між найбільшою величиною
споживаної електричної потужності, що
зафіксована протягом розрахункового
періоду в години контролю максимуму
навантаження, та договірною граничною
величиною електричної потужності
зараховуються на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом.

Відповідно до п. 13 Порядку постачання
електричної енергії споживачам,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24.03.1999 р№ 441
споживачі у разі перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності
несуть відповідальність згідно з
частинами п'ятою і шостою статті 26
Закону України "Про електроенергетику".

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Статею 173 Господарського кодексу
України встановлено: "Господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (викопати
роботу, передані майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України:
"Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. "

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно п.6 ст. 276 Господарського кодексу
України, розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Відповідач зазначає, що відповідно до
опису вкладення до цінного листа з
рекомендованим повідомленням, яке
надійшло до управління освіти
Мелітопольської міської ради
Запорізької області позовна заява була
направлена 06.11.2014 року та реєстрація
позовної заяви (вих. № 54-13/702 від 06.11.2014
року). Відповідач вважає, що позовна
заява була направлена до
господарського суду Запорізької
області також 06.11.2014 року.

Позовна заява про стягнення боргу за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності Позивачем отримано
господарським судом 11.11.2014 року

В своїй позовній заяві Позивач як
підставу стягнення заборгованості
застосовує ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про
електроенергетику» відповідно до якої
споживачі (крім населення та
навчальних закладів) у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

В статті 27 ЗУ «Про електроенергетику»
встановлено: «санкції, передбачені
частиною восьмою статті 24, частинами
третьою, четвертою і п'ятою статті 26 та
частиною третьою цієї статті,
застосовуються в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України». Тобто стягнення двократної
вартості різниці фактично спожитої і
договірної величини є санкцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В рішеннях Вищого господарського суду
України виражена позиція, що борг за
перевищення споживання електричної
енергії за своєю правовою природою
фактично являється штрафною санкцією
за неналежне виконання умов договору
(рішення Вищого господарського суду
України від 20.04.2011 р. справа № 58/284-10, від
20.09.2011 справа № 9/17/2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського
кодексу України при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання,
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Ч. 2 ст. 260 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253- 255 Кодексу.

У своїй позовній заяві Позивач
посилається на те, що у жовтні 2013 року
фактичне споживання електричної
енергії Відповідачем склала 21015 кВт
год., при цьому відповідно до додатку до
договору № 97 про постачання
електричної енергії від 23.01.2013 року
договірна величина складає 188000 кВт.
год. Різниця між договірною величиною
споживання електричної енергії та
фактичним споживанням електричної
енергії складає 21015 кВт. год.

11.11.2013 року позивачем було надано
рахунок № 97/10 п від 11.11.2013 року за
перевищення договірної величини на
суму 21695,89 грн. Але до отримання цього
рахунку позивачем було надано рахунок
№ 97/10а від 29.10.2013року на оплату за
спожиту електричну енергію у жовтні 2013
року. Тобто станом на 29.10.2013 року
позивач мав відомості про обсяг
спожитої електричної енергії
відповідачем за жовтень 2013 року, що
свідчить про те, що Позивачу на цю дату
вже було відомо про перевищення
договірної величини споживання
електричної енергії або Позивач мав
можливість встановлення цього факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Цивільного
кодексу України передбачено: «Строк, що
визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку. Таким чином, строк
позовної давності для стягнення
санкції за перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії у розмірі 21695,89 грн. розпочався
29.10.2013 року та сплинув 29.10.2014 року.

Управління освіти не може бути
притягнено до відповідальності за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії
виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про
електроенергетику», встановлено, що
споживачі (крім населення та
професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних закладів
І-ІV рівнів акредитації державної і
комунальної форм власності) у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних
положень ЗУ «Про вищу освіту» від 1
липня 2014 року № 1556-VII було внесено зміни
до цих положень ст. 26 ЗУ «Про
електроенергетику». Так слова і цифри
"професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних закладів
І-ІV рівнів акредитації державної і
комунальної форм власності" було
замінено словами "та навчальних
закладів". Цей Закон набрав чинності
через місяць з дня його опублікування.
Закон був опублікований у офіційному
виданні «Голос України» № 148 від 06.08.2014
року.

Положення ст. 26 ЗУ «Про
електроенергетику» викладено в
наступній редакції: (Споживачі (крім
населення та навчальних закладів) у
випадку споживання електричної
енергії понад договірну величину за
розрахунковий період сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини».

В додатку № 1 до договору № 97 від 23.01.2013
р. про постачання електричної енергії
«Обсяги постачання електричної
енергії споживачу» передбачений
перелік фактичних споживачів
електричної енергії (загальноосвітні,
дошкільні та позашкільні навчальні
заклади).

Статтею 27 ЗУ «Про електроенергетику», в
якому також міститься норма про
застосування санкцій про перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, передбачено:
«Правопорушення в електроенергетиці
тягне за собою встановлену
законодавством України цивільну,
адміністративну і кримінальну
відповідальність».

Частиною 2 ст. 5 Цивільного кодексу
України «Дія актів цивільного
законодавства у часі» передбачено:
«Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи».

Законом від 1 липня 2014 року № 1556-VII була
скасована відповідальність за понад
договірне споживання електричної
енергії навчальними закладами, а
відповідач відноситься до цієї
категорії, тому санкції не можуть бути
застосовані за попередній період.

Виходячи з вищевикладеного можна
зробити висновок, що позивачем було
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду за цими позовними
вимогами.

Також до відповідача, відповідно до
норм чинного законодавства України, не
можуть бути застосовані штрафні
санкції за споживання електричної
енергії понад договірну величину, так
як відповідач виключений з переліку
споживачів електричної енергії до яких
ці санкції можуть застосовуватися.

Тобто, факт заборгованості, за
договором про постачання електричної
енергії № 97 від 23.01.2013 р., не було
підтверджено матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперчував та надав до суду
відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем не були підтверджені
належними доказами.

Заперечення відповідача суд до уваги
приймає, так як вони знайшли своє
нормативне підтвердження та були
повінстю підтверджені належними
доказами наданими до суду
відповідачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
відмовляє в задоволенні позову
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Мелітопольського міського району
електричних мереж, м. Мелітополь до
Управління освіти Мелітопольської
міської ради запорізької області, м.
Мелітополь про стягнення
заборгованості в розмірі 21 695 грн. 89 коп.
за договором про постачання
електричної енергії № 97 від 23.01.2013 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
позивача, внаслідок неправильних дій
якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Мелітопольського міського району
електричних мереж, м. Мелітополь до
Управління освіти Мелітопольської
міської ради запорізької області, м.
Мелітополь про стягнення
заборгованості в розмірі 21 695 грн. 89 коп.
за договором про постачання
електричної енергії № 97 від 23.01.2013 р.
відмовити.

Суддя

Т.Г. Алейникова