КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 925/1675/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

Від позивача: Давиденко О.В.- прокурор
відділу Прокуратури міста Києва ;

Від відповідача-1: Белявська
Л.Г.-представник;

Гудзенко Т.І.- сільский
голова;

Від відповідача-2: не з'явився;

Від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Прокуратури Черкаської області

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 04.11.2014

у справі № 925/1675/14 (суддя Анісімов І.А.)

за позовом Прокурора Тальнівського
району Черкаської області

до 1. Вишнопільської сільської ради
Тальнівського району

2. Фізичної особи підприємця ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самосійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Державна інспекція
сільського господарства в Черкаській
області

про визнання незаконним рішення,
визнання недійсними змін до договору
оренди землі та повернення земельної
ділянки

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року прокурор
Тальнівського району Черкаської
області звернувся до Господарського
суду Черкаської області з вимогами про
:

- визнання незаконним та скасування
рішення Вишнопільської сільської ради
№13/6-7 від 30.12.2011, №17/6-4 від 06.06.2012, №21/6-7
від 13.12.2012.;

- визнання недійсними змін до договору
оренди землі №1 від 04.01.2007 (із змінами №3
від 05.03.2009, №5 від 14.02.2011, №1 від 30.12.2011) №1
від 02.01.2013, які укладені між
Вишнопільською сільською радою та
фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 на
земельну ділянку під водним фондом
загальною площею 9,5686 га, яка
знаходиться в межах населеного пункту
в адміністративних межах
Вишнопільської сільської ради;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_5 повернути
Вишнопільській сільській раді, а
Вишнопільську сільську раду прийняти
земельну ділянку, яка знаходиться в
межах населеного пункту в
адміністративних межах Вишнопільської
сільської ради. Загальною площею 9,5686
га, нормативно-грошова оцінка якої
складає 286101,14 грн. за актом
приймання-передачі земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
прокурор посилається на те, що у зв'язку
з не проведенням земельних торгів, як
того вимагає ст.134 Земельного кодексу
України, при прийнятті рішень
сільською радою №13/6-7 від 30.11.2011, №17/6-4
від 06.06.2012, №21/6-7 від 13.12.2012 та укладенні
на підставі них зміни до договору
оренди, не дотримано встановленого
законом порядку передачі земель
комунальної власності в оренду та
вважає що є усі підстави для скасування
і визнання незаконними спірних рішень
Вишнопільської сільської ради та
визнання недійсним змін до договору
оренди землі №1 від 04.01.2007.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 04.11.2014 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Заступника прокурора Черкаської
області звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Черкаської області від 04.11.2014 та
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Заступника прокурора Черкаської
області у справі 925/1675/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів
Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 18.12.2014.

В судовому засіданні 18.12.2014
представники позивача та відповідача-1
надали свої пояснення по справі.

Представники відповідача-2 та третьої
особи в судове засідання не з'явились,
причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1.
вказаної постанови, особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20 лютого 2013 року № 28
оригінал судового рішення залишається
в матеріалах справи; згідно з пунктом
2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у
лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам
судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи,
копії ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2014 у справі
№ 925/1675/14 були надіслані учасникам
судового процесу на адреси, зазначені в
апеляційній скарзі, що підтверджується
відміткою суду на зворотній стороні
ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідача-2 та
третьої особи

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 21.07.2000
Вишнопільською сільською радою
Тальнівського району Черкаської
області винесено рішення №12/4 "Про
передачу на умовах оренди земель
водного фонду сільської ради суб'єктам
підприємницької діяльності", якім
передано ФОП ОСОБА_5 - 8,1 га земель
водного фонду.

09.08.2000 між Вишнопільською сільською
радою (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_5
Орендар) укладено договір оренди
ставка.

Згідно п.1.1. договору - ставок площею 81000
квадратних метрів - надалі "Ставок",
який належить Орендодавцю і
розташований в межах села Вишнопіль,
передається в оренду Орендарю для
вирощування риби (викопіровка плану
меж сільської ради додається і є
невід'ємною частиною цього договору);

Згідно п.1.2 договору - строк дії
договору: договір діє з моменту його
підписання до 09 серпня 2003 року. По
закінченні договору Орендар має
переважне право на поновлення договору
на новий строк. У цьому разі
зацікавлена сторона повинна
повідомити письмово другу сторону про
бажання продовжити договір на новий
строк не пізніше, ніж за два місяці до
закінчення строку цього договору.
Умови цього договору зберігають силу
протягом усього строку дії.

30.12.2003 рішенням Вишнопільської
сільської ради №12/5 термін
вищезазначеного договору продовжено
до 01.01.2007.

27.09.2006 прийнято рішення Вишнопільської
сільської ради №3/5 "Про продовження
терміну дії договору оренди земель
водного фонду".

На підставі даного рішення - 04.01.2007
укладено договір оренди землі №1,
терміном дії на 5 років.

30.12.2011 рішенням Вишнопільської
сільської ради №13/6-7 продовжено термін
дії договору оренди землі №1 та змінено
розмір площі земельної ділянки.

30.12.2011 рішенням Вишнопільської
сільської ради №13/6-6 ФОП ОСОБА_5 надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою
під водним фондом.

06.06.2012 рішенням Вишнопільської
сільської ради № 17/6-4 затверджена
технічна документація на земельну
ділянку площею 9,5686 га.

13.12.2012 рішенням Вишнопільської
сільської ради № 21/6-7 поновлено термін
дії договору оренди земель водного
фонду сільської ради (ставок №2) з
31.01.2013, терміном на 5 років, який
знаходиться в межах села, розміром 9,5686
га.

Прокурор просить визнати
незаконними та скасувати рішення
Вишнопільської сільської ради від
30.12.2011 №13/6-6, від 06.06.2012 № 17/6-4 та від
13.12.2012 № 21/6-7.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шлейфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно ст. 148 Господарського кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною державою. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до Земельного
кодексу України та інших законів.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Частиною 5 ст.15 Закону України "Про
оренду землі" надання земельної
ділянки в оренду без зміни цільового
призначення, межі якої визначені в
натурі, здійснюється без розроблення
проекту її відведення. (редакція Закону
від 07.12.2000).

Згідно ч.2 ст.134 Земельного кодексу. Не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у разі поновлення договорів
оренди землі, що було зроблено при
прийнятті рішення сесії
Вишнопільської сільської ради від
30.12.2011 №13/6-7.

Матеріали справи свідчать про те, що
ФОП ОСОБА_5 продовжував користуватися
земельною ділянкою, межі якої не
змінювалися та сплачував орендну
плату, тому було поновлено попередній
договір оренди з відповідачем, а не
надано земельну ділянку вперше.

Межі земельної ділянки були
встановлені в натурі (на місцевості),
зміни меж не було, зміни цільового
призначення не було, тому проект
відведення земельної ділянки не
розробляється, а було дано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право користування
земельною ділянкою.

Питання встановлення меж земельних
ділянок було чітко встановлено
законодавством тільки наказом
Держкомзему України від 18.05.2010.
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16.06.2010 за № 391/17686), яким
затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками. До цього чіткого механізму
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) не було.

При прийнятті рішення від 06.06.2012 №17/6-4,
не порушено Вишнопільською сільською
радою статті 9 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" про обов'язкове
проведення державної експертизи
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Статтею 123 Земельного кодексу України(в
редакції, що діяла на час прийняття
рішення) передбачено, що надання у
користування земельної ділянки вперше,
або поновлення договору оренди
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення
здійснюється на підставі технічної
документації, що посвідчує право
користування земельною ділянкою.

При наданні в користування на умовах
оренди спірної земельної ділянки ще
09.08.2000 на підставі рішення сільської
ради від 21.07.2000 №12/4, Вишнопільська
сільська рада виходила з того, що межа
цієї земельної ділянки встановлена в
натурі (на місцевості) і оскільки вона
збігається з природним рубежем водойми
(ставка), межові знаки можуть не
встановлюватись.

Згідно пункту 5 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 №2073, який
діяв до 20.07.2011 і втратив чинність згідно
постанови КМУ №791. для державної
реєстрації договорів оренди юридична
або фізична особа (заявник) подає до
відповідного державного органу
земельних ресурсів:

1) заяву про державну реєстрацію
договору оренди;

2) договір оренди (у трьох
примірниках);

3) план (схему) земельної ділянки.
яка надається в оренду (у трьох
примірника);

4) рішення органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
про надання в оренду земельної ділянки,
що перебуває у державній або
комунальній власності;

5) акт перенесення меж земельної
ділянки, яка надається в оренду, на
місцевість - у разі не визначення їх у
натурі;

6) проект відведення земельної
ділянки - у разі надання її в оренду із
зміною цільового призначення.

Межа земельної ділянки була визначена
в натурі, акт перенесення межі на
місцевість не потрібно було додавати
до договору оренди і він не складався.

Згідно із статтею 123 Земельного кодексу
України, (в редакції, що діяла на час
прийняття рішення) надання у
користування земельної ділянки, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою,
а не на підставі проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки.

Підтвердженням того, що фактичні (на
місцевості) межі цієї земельної
ділянки не змінювались, починаючи з 1994
року і по даний час є викопіювання з
планового матеріалу 1994 року, виданого
та завіреного відділом
Держземагентства у Тальнівському
районі. Де площа земельної ділянки
записана 8,1 га та викопіювання місця
розташування цієї ж земельної ділянки,
яке є в матеріалах технічної
документації із землеустрою,
розробленої в 2012 році, де площа
земельної ділянки записана 9,5686 га. Як
видно з обох викопіювань межа та сама і
площі сусідніх земельних ділянок не
змінились.

Виходячи з того, що по спірній
земельній ділянці межа не була змінена,
передачі земельної ділянки в орендне
користування вперше та поновлення
договору при уточненні площі. Зміні
розміру орендної плати та терміну дії
договору згідно рішення
Вишнопільської сільської ради №13/6-7
від 30.11.2011 не було, формування земельної
ділянки не потребувалось, отже
розроблення проекту відведення
земельної ділянки та проведення
земельного аукціону не потрібно.

З огляду на наведене, враховуючи те, що
межі межі земельної ділянки були
встановлені в натурі (на місцевості),
зміни як меж так і цільового
призначення землі не відбувалось, в
зв'язку з чим проект відведення
земельної ділянки не розроблявся,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення, прийняті Вишнопільською
сільскою радою , а саме рішення від
30.12.2011 №13/6-7, від 06.06.2012 №17/6-4, від 13.12.2012
№21/6-7 та договір оренди землі від 04.01.2007
№1 із змінами №3 від 05.03.2009, №5 від 14.02.2011,
№1 від 30.12.2011, №1 від 02.01.2013 відповідають
вимогам чинного законодавства.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" передбачено, що
цивільні відносини щодо недійсності
правочинів регулюються Цивільним
кодексом України, Земельним кодексом
України, Сімейним кодексом України,
Законом України від 12 травня 1991р. №
1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (в
редакції Закону від 1 грудня 2005р.
№3161-ІУ), Законом України від 6 жовтня
1998р. №161-ХІУ "Про оренду землі" (в
редакції Закону від 2 жовтня 2003р. №1211-IV)
та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди залежно від
предмета і підстав позову повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відповідні
відносини, та на підставі цих норм
вирішувати справи.

В пункті 2.26 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
травня 2011р. №6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин"
зазначено, що у вирішенні спорів про
визнання недійсними договорів оренди
земельної ділянки суди мають
з'ясовувати наявність на момент
укладення оспорюваного договору
оренди рішення органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
про надання дозволу на розроблення
проекту відведення земельної ділянки,
оскільки його відсутність суперечить
вимогам пункту 5 частини четвертої
статті 15 Закону України "Про оренду
землі" та пункту 3 Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004р. №677. Також,
розглядаючи справи у спорах про
визнання недійсними договорів оренди,
суди повинні з'ясовувати питання
чинності рішень (розпоряджень), на
підставі яких було укладено такі
договори.

З огляду на положення ст.ст. 123, 124
Земельного кодексу України,
відповідний договір оренди земельної
ділянки державної власності може бути
визнаний недійсним з підстав
незаконності передання в оренду
земельної ділянки, зокрема через
недодержання процедури надання в
оренду ділянки.

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що
приймаючи спірні рішення,
Вишнопільська сільська рада діяла у
визначений законом спосіб.

Матеріали справи не містять доказів
порушеного права та порушення
інтересів держави, оскільки спірна
ділянка (в межах населеного пункту)
віднесена до земель комунальної
власності (ставок це штучна водойма),
надана в оренду повноважною особою на
підставі належної землевпорядної
документації та використовується за
плату за призначенням на підставі
строкового двостороннього оплатного
договору. Цільове призначення ділянки
не змінено. Межі ділянки визначені в
натурі. Ділянка внесена в кадастр та їй
присвоєно кадастровий номер.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів зазначає, що скаржниками не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження своєї правової
позиції, а також не наведено
переконливих аргументів у
відповідності з нормами чинного
законодавства, які давали б підстави
для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, приходить до висновку, що
рішення у даній справі прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та відповідністю висновків,
викладених в рішенні, дійсним
обставинам справи, тому рішення є
законним та обґрунтованим. Підстав для
скасування або зміни вказаного рішення
та задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури
Черкаської області залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 04.11.2014 по справі
№ 925/1675/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1675/14 повернути
Господарському суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко