Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23037/14 10.12.14 р.

За позовом Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча"

до Державної служби
інтелектуальної власності України

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: 1) Ковтун Леонід
Іванович;

2) Сенькін Олександр Олексійович;

3) Кузнєцов Станіслав Васильович;

4) Аверкін Василь Валентинович;

5) Зарапін Іван Леонідович

про визнання деклараційних
патентів на корисні моделі недійсними

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання
Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників учасників:

від позивача: Міщенко М.В. за дов. №
09/124 від 08.04.2014 р.;

від відповідача: Саламов О.В. за
дов. № 1-8/8564 від 24.11.2014 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився;

від третьої особи-4: не з'явився;

від третьої особи-5: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
Маріупольський металургійний комбінат
імені Ілліча" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Державної служби
інтелектуальної власності України, за
участі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Ковтун Леонід
Іванович, 2) Сенькін Олександр
Олексійович, 3) Кузнєцов Станіслав
Васильович, 4) Аверкін Василь
Валентинович, 5) Зарапін Іван
Леонідович про визнання деклараційних
патентів на корисні моделі недійсними.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.10.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
12.11.2014 р.

Ухвалою від 12.11.2014 р. продовжено строк
вирішення спору у справі на 15 днів та
відкладено розгляд справи на 26.11.2014 р.

У судовому засіданні 26.11.2014 р.
представник позивача подав додаткові
документи по справі та заперечення на
відзив.

Ухвалою від 26.11.2014 р. розгляд справи
відкладено на 10.12.2014 р.

У судовому засіданні 02.12.2014 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явились, вимоги суду у
справі не виконали, про причини неявки
суд не повідомили; про дату час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином. Жодних заяв, клопотань
від третіх осіб через відділ
діловодства суду не надходило.

У судовому засіданні 10.12.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (надалі -
позивач) є власником наступних
деклараційних патентів на корисні
моделі:

- Деклараційний патент на корисну
модель № 17192 від 15.09.2006 року
(відцентрований насос), виданий
Державним департаментом
інтелектуальної власності, про що
зроблено публікацію в бюлетені № 9, 2006
р. (далі - Патент № 17192);

- Деклараційний патент на корисну
модель № 38713 від 12.01.2009 року
(з'єднувальна муфта), виданий Державним
департаментом інтелектуальної
власності, про що зроблено публікацію в
бюлетені № 1, 2009 р. (далі - Патент № 38713);

- Деклараційний патент на корисну
модель № 41441 від 25.05.2009 року
(двохопорний дуттьовий вентилятор) ,
виданий Державним департаментом
інтелектуальної власності, про що
зроблено публікацію в бюлетені № 10, 2009
р. (далі - Патент № 41441);

Згідно п. 2.1. ч. 2 «Положення про
Державний реєстр патентів України на
винаходи», затвердженого наказом
Міністерства освіти і науки України
від 12.04.2001 № 291, право власності
Комбінату на вищезазначені патенти
підтверджується міжнародним цифровим
кодом (73) для ідентифікації
бібліографічних даних (ІНІД)
відповідно до стандарту ВОІВ ST. 9, що
міститься на описах до патентів на
корисні моделі, які є невід'ємною
частиною патенту.

Авторами запатентованих корисних
моделей згідно міжнародного цифрового
коду (72) для ідентифікації
бібліографічних даних (ІНІД)
відповідно до стандарту ВОІВ ST. 9, що
міститься на описах до патентів на
корисні моделі, які є невід'ємною
частиною патенту, являються треті
особи: Ковтун Леонід Іванович, Сенькін
Олександр Олексійович, Кузнєцов
Станіслав Васильович, Аверкін Василь
Валентинович, Зарапін Іван Леонідович.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 2
ст. 33 Закону України «Про охорону прав
на винаходи та корисні моделі» від
12.12.1993р. № 3687-ХІІ (далі - Закон № 3687), з
метою визнання деклараційного патенту
недійсним будь-яка особа може подати до
Установи клопотання про проведення
експертизи запатентованого винаходу
(корисної моделі) на відповідність
умовам патентоздатності.

Пунктом 9.1. Правил розгляду заявки на
винахід та заявки на корисну модель,
затверджених наказом Міністерства
освіти і науки України від 15 березня 2002
p. N 197 встановлено, що відповідно до
частини 2 статті 33 Закону з метою
визнання деклараційного патенту
недійсним будь-яка особа може подати до
Державної служби клопотання про
проведення експертизи запатентованого
винаходу (корисної моделі) на
відповідність умовам
патентоздатності. За подання
клопотання сплачується збір. Документ
про сплату збору повинен надійти до
Укрпатенту разом з клопотанням, у
протилежному випадку клопотання
вважається неподаним. Власника
деклараційного патенту повідомляють
про надходження такого клопотання.

Відповідно до пункту 1.2 Правил розгляду
заявки на винахід та заявки на корисну
модель, яким встановлено перелік
визначень та скорочень, під
Укрпатентом розуміється державне
підприємство "Український інститут
промислової власності", який є
уповноваженим державним закладом для
розгляду і проведення експертизи
заявок.

Так, в процесі своєї господарської
діяльності позивач звернувся до
державного підприємства "Український
інститут промислової власності", як
уповноваженого закладу експертизи, з
клопотанням про проведення експертизи
запатентованих корисних моделей №№
17192, 38713, 41441 на відповідність умовам
патентоздатності.

Державним підприємством «Український
інститут промислової власності»
проведені експертизи запатентованої
корисної моделі (патент № 17192),
про що видано висновок експертизи від
19.05.2014 р. № 10539/ЗУ/14, відповідно до якого
корисна модель «відцентрований насос»
за деклараційним патентом № 17192
визнана такою, що не відповідає умовам
патентоздатності, а саме: не є новою, не
є промислово придатною; запатентованої
корисної моделі (патент № 38713), про
що видано висновок експертизи від
19.05.2014 р. № 10497/ЗУ/14, відповідно до якого
корисна модель «з'єднувальна муфта» за
деклараційним патентом № 38713 визнана
такою, що не відповідає умовам
патентоздатності, а саме: не є новою;
запатентованої корисної моделі (патент
№ 41441), про що видано висновок
експертизи від 27.06.2014 р. № 13723/3у/14,
відповідно до якого корисна модель
«двохопорний дуттьовий вентилятор» за
деклараційним патентом № 41441 визнана
такою, що не відповідає умовам
патентоздатності, а саме: не є новою.

Відповідно до пункту а) частини 1 статті
33 Закону № 3687 патент може бути визнано
у судовому порядку недійсним повністю
або частково у разі невідповідності
запатентованого винаходу умовам
патентоздатності, що визначені статтею
7 цього Закону (новизні,
винахідницькому рівню і промисловій
придатності). Згідно з п. 2 ст. 7 Закону №
3687 корисна модель відповідає умовам
патентоздатності, якщо вона є новою і
промислово придатною. Тобто наявність
обох факторів є обов'язковою і при
відсутності одного з них - корисна
модель не може відповідати умовам
патентоздатності.

Під поняттям патент, згідно статті 1
Закону № 3687, розуміються патент на
винахід, деклараційний патент на
винахід, деклараційний патент на
корисну модель, патент (деклараційний
патент) на секретний винахід,
деклараційний патент на секретну
корисну модель.

Отже, як вказує позивач, чинним
законодавством встановлено
спеціальний порядок визнання
деклараційних патентів недійним,
визначивши при цьому підстави для
визнання патенту недійсним (частина 1
статті 33 Закону № 3687), порядок
звернення осіб із клопотанням про
проведення експертизи на предмет
відповідності винаходу умовам
патентоздатності (частина 2 статті 33
Закону № 3687) та порядок проведення
експертиз на предмет відповідності
винаходу умовам патентоздатності
(підпункти 6.4-6.5 пункту 6 та підпункти
9.1-9.2 Правил розгляду заявки на винахід
та заявки на корисну модель,
затверджені наказом Міністерства
освіти і науки України від 15 березня 2002
p. N 197).

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, посилаючись на те, що
позивач у позовній заяві не зазначає,
за захистом яких своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів він звертається до
суду; ним не надано жодного доказу
порушення, невизнання або оспорювання
його прав, свобод чи інтересів. Крім
того, позивачем не надано до матеріалів
справи жодного документального
підтвердження порушених прав або
охоронюваних законом інтересів
позивача зі сторони відповідача. При
цьому, саме по собі прагнення до
користування конкретним матеріальним
(нематеріальним) благом (охоронюваний
законом інтерес) шляхом отримання
легітимного дозволу повинно мати
відображення у діях позивача,
направлених на отримання цього блага. У
даному випадку права інтелектуальної
власності на корисні моделі за
патентами України №№ 17192, 38713, 41441 вже
належать позивачу.

Також, відповідач стверджує, що патенти
України №№ 17192, 38713, 41441 на корисні
моделі були видані відповідно до
порядку, встановленого законодавством
про охорону прав на винаходи і корисні
моделі, оскільки відповідно до п. 7 ст. 16
Закону України "Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі" (далі - Закон)
після подання заявки та за наявності
документа про сплату збору за її
подання проводиться формальна
експертиза, під час якої визначається,
чи належить об'єкт, що заявляється, до
об'єктів, зазначених у частині другій
статті 6 Закону, і чи немає його серед
об'єктів, зазначених у частині третій
статті 6 Закону; заявка перевіряється
на відповідність вимогам статті 12
Закону. При цьому, заявка повинна
відповідати вимогам єдності та містити
комплект необхідних матеріалів, вимоги
до яких встановлені п. 3 Правил розгляду
заявки на винахід та заявки на корисну
модель, затверджених наказом
Міністерства освіти і науки України
15.03.2002 №197, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.04.2002 за
№3642/6652. Якщо заявка на видачу
деклараційного патенту на корисну
модель відповідає вимогам статті 12
Закону, за наявності документа про
сплату відповідного збору за подання
заявки, заявнику надсилається рішення
про видачу деклараційного патенту на
корисну модель.

Крім того, відповідач вказує на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності на подання даного позову,
оскільки відповідно до ст. 257
Цивільного кодексу України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до відомостей Державного
реєстру патентів України на корисні
моделі, датою реєстрації патенту
України № 17192 є 15.09.2006, датою реєстрації
патенту України № 38713 є 12.01.2009, датою
реєстрації патенту України № 41441 є
25.05.2009.

Згідно з п. 1 ст. 23 Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі», одночасно з державною
реєстрацією деклараційного патенту на
корисну модель Установа публікує у
своєму офіційному бюлетені визначені в
установленому порядку відомості про
видачу деклараційного патенту, як
вбачається з даних Реєстру датою
публікації відомостей про видачу
патенту України 17192 є 15.09.2006, патенту
України № 38713 є 12.01.2009, патенту України
№ 41441 є 25.05.2009. Таким чином, позивач міг
дізнатися про видачу спірних патентів,
ще у 2006 - 2009 роках.

З урахуванням викладеного, відповідач
вважає, що трирічний строк позовної
давності, у межах якого позивач міг
звернутися до суду з вимогою про
визнання недійсним оспорюваних
патентів сплив 25.05.2012 р.?

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються з положеннями
ст. 1 Господарського процесуального
кодексу України, якою передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд погоджується із
запереченнями відповідача щодо
недоведеності наявності у позивача
будь-яких порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
за захистом яких позивач може
звернутись до господарського суду, та
здійснення такого порушення або
невизнання саме відповідачем.

Крім того, суд погоджується з
висловленою відповідачем позицією
щодо пропуску позивачем строку
давності для звернення до суду із
заявленими вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги недоведеними,
необґрунтованими та такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи, а відтак такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний завод
імені Ілліча» до Державної служби
інтелектуальної власності України про
визнання деклараційних патентів на
корисні моделі недійсними відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 12.12.2014 р.

Суддя
Н.І.
Зеленіна