ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 916/4128/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Байчан О.М. за
довіреністю № 67 від 03.10.2014р.

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом державного
підприємства „Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" до
приватного підприємства „Зовніштранс"
про стягнення 37,58 доларів США, що
еквівалентно 484,79 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (далі по тексту - ДП
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт") звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовом до приватного підприємства
„Зовніштранс" (далі по тексту - ПП
„Зовніштранс") про стягнення
заборгованості в загальній сумі 37,58
доларів США, що еквівалентно 484,79 грн. за
курсом НБУ на момент пред'явлення
позову, яка складається із
заборгованості за надані послуги в
сумі 17,48 доларів США, пені в сумі 1,29
долар США, трьох відсотків річних в
сумі 1,32 доларів США та збитків у
вигляді пені за несвоєчасність
розрахунків в іноземній валюті в сумі
17,48 доларів США. Позовні вимоги
обґрунтовані фактом неналежного
виконання відповідачем прийнятих на
себе за договором про організацію та
виконання операцій з перевалки
вантажів на експорт № 18-Од від 01.01.2012р.
щодо здійснення своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості наданих
позивачем послуг.

Представник відповідача жодного разу в
судові засідання по даній справі не
з'явився та про причини неявки суд не
повідомив. При цьому, суд зазначає, що
конверти із поштовими відправленнями
суду, які були надіслані за адресою
місцезнаходження ПП „Зовніштранс"
згідно з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців: 67700, Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, вул.
Шабська, 81, на адресу суду не
повертались, у зв'язку з чим, відповідно
до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з наступними змінами
та доповненнями) відповідач вважається
таким, що належним чином повідомлений
про час та місце розгляду даної справи
господарським судом. Оскільки ПП
„Зовніштранс" не було надано суду
відзиву на позов, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами згідно зі
ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
позивача, суд встановив наступне.

01.01.2012р. між ДП „Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" (Порт) та ПП
„Зовніштранс" (Експедитор) було
укладено договір про організацію та
виконання операцій по перевалці
вантажів на експорт № 18-ОД (далі по
тексту - договір № 18-ОД від 01.01.2012р.), у
відповідності до п.п. 1.1 - 1.3 якого
предметом цього договору є організація
та виконання Портом операцій щодо
перевалки на експорт пиломатеріалів в
пакетах довжиною до 6 метрів та вагою не
більше 3тон/пакет маркуванням згідно
ДСТУ у кількості не менш 1 000 куб.м.
щомісячно. Обсяг на 2 місяці складає 2 000
куб.м. Експедитор здійснює
експедирування вантажів в Порту у
відповідності до Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" від 01.07.2004р. № 1955-IV, на
підставі договорів, укладених між
Вантажовласником та Експедитором. При
необхідності переробки додаткової
кількості та асортименту вантажу
сторони узгоджують додаткові умови
його переробки з оформленням додатку
до договору. При цьому, в преамбулі
договору зазначено, що Експедитор діє у
відповідності до договору доручення №
03/01 від 03.01.2012р., укладеного з компанією
"KAZDALLAR KERESTE HUSEYIN KUCUKKAZDAL", що по тексту
договору іменується „Вантажовласник".

Положеннями п. 7.1 договору № 18-ОД від
01.01.2012р. передбачено, що даний договір
набуває чинності з дати його
підписання та діє до 31.03.2012р. При цьому,
на підставі додаткової угоди від
06.02.2012р. строк дії основного договору
було продовжено до 01.04.2012р.

В матеріалах справи наявний підписаний
обома сторонами Перелік місцевих
тарифів на роботи, що виконуються
силами та засобами ДП
„Білгород-Дністровьский МТП" та не
входять до акордної ставки станом на
01.01.2012р.

Відповідно до п. 2.3 договору № 18-ОД від
01.01.2012р. встановлено наступні загальні
умови виконання договору: повернення
вагонів з вантажем, не придатним до
перевалки в порту здійснюється Портом
за рахунок Експедитора; Експедирування
вантажів всередині Порту здійснює
Порт; Експедирування вантажів до/від
воріт Порту здійснює сам Експедитор;
при підписанні даного договору
Експедитор підтверджує, що
ознайомлений із місцевими тарифами
Порту, Обов'язковими постановами по
порту та погоджується із застосуванням
та зобов'язується сплачувати надані
Портом послуги на підставі зазначених
в договорі тарифів та ставок; Порт
письмово повідомляє Експедитора про
внесені зміни до місцевих тарифів
протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту
затвердження змін до місцевих тарифів.
При цьому, послуги оплачуються
Експедитором за тарифами, діючими на
дату складання коносаменту або іншого
транспортного документу, незалежно від
дати отримання Експедитором змін до
Місцевих тарифів.

При цьому, згідно з п. 2.1, 2.2.19 договору №
18-ОД від 01.01.2012р. Експедитор
зобов'язаний: після укладення договору
надати Порту перелік осіб,
уповноважених отримувати рахунки на
оплату послуг Порту, із зразками
підписів, зазначенням ПІБ та займаної
посади, а також довіреностей на
отримання від Вантажовласника та
Експедитора на своїх експедиторів на
право отримання та оформлення
вантажної документації в Порту;
здійснювати ритмічне завезення і
вивезення вантажу; інші послуги, окремо
не обумовлені в розділі 2.2. та розділі 3
цього договору, надаються на підставі
заявок Експедитора та оплачуються по
місцевим тарифам Порту, затвердженим
начальником Порта, та ставкам суміжних
підприємств та організацій.

В силу положень п.п. 3.6, 3.15 договору №
18-ОД від 01.01.2012р. Експедитор забезпечує
оплату Порту за подавання-забирання,
зачистку, переважування вагонів,
додаткові маневрові роботи, прибирання
території та інші послуги за місцевими
тарифами, згідно виставлених Портом
рахунків. Остаточний розрахунок за
даним договором здійснюється
Експедитором (або Вантажовласником)
після закінчення вантажних операцій та
підписання сторонами акту за виконані
послуги, протягом 10 (десяти)
банківських днів з моменту виставлення
Портом рахунку.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Положеннями ст. 901 - 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання. Виконавець повинен
надати послугу особисто. У випадках,
встановлених договором, виконавець має
право покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору. Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 929 ЦК України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Договором
транспортного експедирування може
бути передбачено надання додаткових
послуг, необхідних для доставки
вантажу (перевірка кількості та стану
вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і
витрат, покладених на клієнта,
зберігання вантажу до його одержання у
пункті призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей тощо).

При цьому, положеннями ст. 9 Закону
України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" у разі залучення
експедитором до виконання його
зобов'язань за договором транспортного
експедирування іншої особи у
відносинах з нею експедитор може
виступати від свого імені або від імені
клієнта.

Як свідчать матеріали справи, з метою
отримання плати за послуги, надані на
виконання умов договору № 18-ОД від
01.01.2012р., позивачем було вручено
представнику ПП „Зовніштранс" рахунки
№ 209 від 31.01.2012р. та № 562 від 29.02.2012р. на
загальну суму 17,48 доларів США, які в
порушення умов вказаного договору не
були оплачені відповідачем. В
результаті викладеного, за ПП
„Зовніштранс" рахується прострочена
заборгованість перед ДП
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" в сумі 17,48 доларів
США.

Положеннями ч. 2 ст. 524 ЦК України
передбачено, що сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті. Згідно
зі ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 1, 7 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93 (з
наступними змінами та доповненнями)
валютними цінностями є зокрема
іноземна валюта - іноземні грошові
знаки у вигляді банкнотів,
казначейських білетів, монет, що
перебувають в обігу та є законним
платіжним засобом на території
відповідної іноземної держави.
Валютники операціями є зокрема
операції пов'язані з використанням
валютних цінностей в міжнародному
обігу як засобу платежу, з передаванням
заборгованостей та інших зобов'язань,
предметом яких є валютні цінності. У
розрахунках між резидентами і
нерезидентами в межах торговельного
обороту використовуються як засіб
платежу іноземна валюта та грошова
одиниця України - гривня. Такі
розрахунки здійснюються лише через
уповноважені банки в порядку,
установленому Національним банком
України.

Як зазначено в аналізі практики
застосування ст. 625 Цивільного кодексу
України в цивільному судочинстві,
складеного Верховним Судом України
(лист від 01.07.2014р.):, „Відповідно до
положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта
може використовуватися в Україні у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Порядок та правила
використання іноземної валюти на
території України на сьогодні
встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р.
N 15-93 "Про систему валютного регулювання
і валютного контролю" (далі - Декрет N
15-93), Правилами використання готівкової
іноземної валюти на території України
(затверджено постановою Правління
Національного банку України (далі - НБУ)
від 30 травня 2007 р. N 200; зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 червня
2007 р. за N 656/13923), Положенням про порядок
здійснення операцій з чеками в
іноземній валюті на території України
(затверджено постановою Правління НБУ
від 29 грудня 2000 р. N 520; зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 21 лютого
2001 р. за N 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України -
гривні, проте в договорі сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо в зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. Зважаючи на
зміст зазначеної статті та беручи до
уваги практику Європейського суду з
прав людини, суди у разі пред'явлення
позову про стягнення грошової суми в
іноземній валюті повинні зазначити в
резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню у цій
іноземній валюті з вказівкою на
конвертацію цієї суми в національну
валюту на день здійснення платежу.

Попри зазначене, суд має право ухвалити
рішення про стягнення грошової суми в
іноземній валюті з правовідносин, які
виникли при здійсненні валютних
операцій, у випадках і в порядку,
встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3
ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93)."

Таким чином, з огляду на вищенаведені
положення закону та судову практику з
приводу вирішення спорів, в яких
іноземна валюта виступає валютою
зобов'язання, господарський суд
доходить висновку про правомірність
стягнення із ПП „Зовніштранс" на
користь позивача заборгованості за
надані згідно умов договору № 18-ОД від
01.01.2012р. послуги, які надавались на
користь Вантажовласника-нерезидента
та від імені якого діяв відповідач,
укладаючи вказану угоду, в іноземній
валюті відповідного зобов'язання, а
саме в доларах США.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку із порушенням прийнятих на
себе грошових зобов'язань щодо
здійснення своєчасної та в повному
обсязі оплати вартості наданих
позивачем послуг, останнім було
нараховано відповідачу до сплати три
відсотки річних в сумі 1,32 долара США в
валюті зобов'язання, визначивши
еквівалент даного платежу в
національній валюті в сумі 17,03 грн.
виходячи із курсу НБУ в розмірі 12,90 грн.
за 1 долар США станом на 26.09.2014р.
Перевіривши вказаний розрахунок,
господарський суд визнає його
правильним та обґрунтованим. Проте, з
урахуванням викладеного у п. 8.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", суд вважає за
правомірне стягнути три відсотки
річних в національній валюті України
за курсом станом на 26.09.2014р., за яким
позивачем здійснювалось визначення
ціни позову, у зв'язку з чим, на користь
ДП „Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" підлягають
стягненню три відсотки річних в сумі
17,03 грн. (1,32 долара США * 12,90).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України встановлює такий
правовий наслідок порушення
зобов'язання як сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання
(частина 1 статті 549 ЦК України).

Так, згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу приписів ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з п. 5.3 договору № 18-ОД від
01.01.2012р. у випадку несвоєчасної оплати
платежів Експедитор сплачує Порту пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла за період, за який
сплачується пеня за кожен день
прострочки, від суми несплати.

З посиланням на п. 5.3 договору № 18-ОД від
01.01.2012р. позивачем було нараховано ПП
„Зовніштранс" до сплати пеню в
загальній сумі 1,29 доларів США.
Перевіривши вказаний розрахунок пені,
господарський суд визнає його
правильним та, як і у випадку із трьома
відсотками річних вважає за правомірне
стягнути даний платіж в національній
валюті України за курсом станом на
26.09.2014р., в результаті чого, із ПП
„Зовніштранс" підлягає стягненню пеня
в сумі 16,64 грн. (1,29 долара США * 12,90).

Крім того, позивач наголошує на тому, що
внаслідок неналежної організації
відповідачем валютних розрахунків,
позивачу було нараховано до сплати
пеню в розмірі 17,48 доларів США, що
дорівнює сумі боргу відповідача за
договором договір № 18-ОД від 01.01.2012р.
Вказана сума у гривні була сплачена
позивачем в дохід державного бюджету,
що підтверджується платіжним
дорученням № 713019 від 22.09.2014р. Вирішуючи
питання про можливість стягнення із ПП
„Зовніштранс" даного платежу, суд
виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 611, 623 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Положеннями ст. 224 ГК України
передбачено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК
України збитками є зокрема втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

У відповідності до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються зокрема додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною. При визначенні
розміру збитків, якщо інше не
передбачено законом або договором,
враховуються ціни, що існували за
місцем виконання зобов'язання на день
задоволення боржником у добровільному
порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а у разі якщо вимогу не
задоволено у добровільному порядку, -
на день подання до суду відповідного
позову про стягнення збитків.

При цьому, для настання деліктної
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків необхідна
наявність складу цивільного
правопорушення, а саме: вина особи, яка
заподіяла шкоду; протиправна поведінка
заподіювача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв?язок між шкодою та
протиправною поведінкою заподіювача.
Відсутність одного з елементів складу
цивільного правопорушення, які
утворюють склад цивільного
правопорушення, звільняє боржника від
відповідальності за заподіяну шкоду,
оскільки його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Згідно з п. 5.8 договору № 18-ОД від
01.01.2012р. за затримку розрахунків в
іноземній валюті Експедитор несе
відповідальність перед Портом в
розмірі передбаченому валютним та
податковим законодавством України, а
саме: у випадку затримки платежів понад
180 діб з моменту надання послуг. Порт
вправі компенсувати власні збитки за
рахунок Експедитора в розмірі 0,3% від
неоплаченої суми за кожен день
прострочення.

Приймаючи до уваги, що позивачем
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язань за договором № 18-ОД від
01.01.2012р. було сплачено в дохід бюджету
пеню в сумі 139,72 грн., що було
еквівалентно 17,48 доларів США на час
здійснення платежу, згідно з ст.ст. 1, 4
Закону України „Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті", а також враховуючи зміст п. 5.8
договору № 18-ОД від 01.01.2012р., суд
доходить висновку про наявність
правових підстав для стягнення із
відповідача збитки в сумі 225,45 грн. При
цьому, суд зазначає, що наведена сума
штрафної санкції, що була сплачена
позивачем, за правилами ст. 4 Закону
України „Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
розраховується в іноземній валюті та
сплачується у гривні.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ПП
„Зовніштранс" перед ДП
„Білгород-Дністровьский морський
торговельний порт" за надані послуги в
сумі 17,48 доларів США, а також обов'язку
сплатити три відсотки річних в сумі 17,03
грн., пеню в сумі 16,64 грн. та збитки в
сумі 225,45 грн., витікає з умов укладеної
між сторонами по справі угоди, положень
чинного законодавства та
підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих викладене,
відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо необхідності
задоволення заявлених позовних вимог у
повному обсязі шляхом присудження до
стягнення ПП „Зовніштранс"
заборгованості за надані послуги в
сумі 17,48 доларів США, трьох відсотків
річних в сумі 17,03 грн., пені в сумі 16,64
грн. та збитків в сумі 225,45 грн.
відповідно до ст.ст. 11, 22, 509, 524, 525, 526, 533,
549, 610, 611, 615, 623, 625, 629, 901 - 903, 929 ЦК України,
ст.ст. 224, 225, 231 ГК України ст. 9 Закону
України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність", ст.ст. 1, 7 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93 (з
наступними змінами та доповненнями),
ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового
збору відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного
підприємства „Зовніштранс" /67700,
Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81,
/ на користь державного
підприємства „Білгород-Дністровьский
морський торговельний порт" /67700,
Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81,
, р/р 016 в
Чорноморському філіалі АТ „Банк
„Київська Русь" м. Іллічівськ, МФО 388562/
заборгованість за надані послуги в
сумі 17 доларів 48 центів /сімнадцять
доларів США 48 центів/, три відсотки
річних в сумі 17 грн. 03 коп. /сімнадцять
грн. 03 коп./, пеню в сумі 16 грн. 64 коп.
/шістнадцять грн. 64 коп./, збитки в сумі
225 грн. 45 коп. /двісті двадцять п'ять грн.
45 коп./, судовий збір в сумі 1 827 грн. 00
коп. /одна тисяча вісімсот двадцять сім
грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 15.12.2014р.

Суддя
С.П.
Желєзна