ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 918/1688/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АЗС-Сервіс" (далі -
Товариство) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
Підприємець) про стягнення
заборгованості в сумі 110 000 грн. 00 коп.,

за участі представників:

позивача: Татарчук Л.І. за дов. від 1
грудня 2014 року,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2014 року Товариство
звернулося до господарського суду
Рівненської області з вказаним
позовом, посилаючись на те, що згідно
умов укладеного у спрощений спосіб між
ним та Підприємцем договору, позивач
згідно видаткових накладних поставив
відповідачу паливно-мастильні
матеріали на загальну суму 139 591 грн. 10
коп. Оскільки відповідач взяте на себе
зобов'язання по оплаті вартості
переданого йому товару виконав лише
частково, сплативши Товариству 29 591 грн.
10 коп. та заборгувавши таким чином
останньому 110 000 грн. 00 коп., позивач,
посилаючись на статті 526, 530, 692, 712
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та статті 193, 265 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
просив суд стягнути з Підприємця
вищезазначену суму боргу.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 27 листопада 2014
року порушено провадження у справі №
918/1688/14 та призначено її до розгляду на 10
грудня 2014 року.

Ухвалою суду від 10 грудня 2014 року
розгляд справи відкладено на 23 грудня
2014 року.

До початку судового засідання 23 грудня
2014 року через канцелярію суду надійшов
відзив Підприємця на позовну заяву від
5 грудня 2014 року (а.с. 40), в якому останній
визнав позовні вимоги Товариства у
повному обсязі та не заперечував проти
задоволення позову.

Представник позивача у судовому
засіданні 23 грудня 2014 року підтримав
вимоги, викладені у позовній заяві, та
наполягав на їх задоволенні.

Підприємець про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
наявним у матеріалах справи
відповідним повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
37), проте явку свого повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив. У той же час у відзиві на
позовну заяву від 5 грудня 2014
року відповідач просив суд розглянути
дану справу без його участі.

З огляду на викладене, а також зважаючи
на те, що у матеріалах справи наявні всі
документи, необхідні для повного,
всебічного та об'єктивного вирішення
даного спору, а явка уповноваженого
представника відповідача у судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для відкладення розгляду
справи та здійснює її розгляд без
участі Підприємця.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що між Товариством
та Підприємцем був укладений договір
поставки товару в спрощений спосіб.

На виконання вищенаведеної угоди
позивач поставив відповідачу
продукцію - паливно-мастильні
матеріали на загальну суму 139 591 грн. 10
коп. (у т.ч. ПДВ). Вказана поставка була
здійснена за наступними накладними:
від 9 вересня 2010 року № 721 на суму
50 344 грн. 00 коп., від 1 жовтня 2010 року №
781 на суму 42 062 грн. 50 коп., від 8 жовтня 2010
року № 819 на суму 43 206 грн. 60 коп., від 1
грудня 2010 року № 972 на суму 3 978 грн. 00
коп., що підтверджується наявними у
матеріалах даної справи копіями
підписаних між сторонами
вищезазначених накладних, а також
копіями відповідних податкових
накладних позивача (а.с. 6-9).

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за зазначеним договором
також свідчить відсутність з боку
відповідача претензій та повідомлень
про порушення постачальником умов
даної угоди.

Проте всупереч умовам вищезазначеного
договору Підприємець взятий на себе
обов'язок по оплаті вартості спірного
товару виконав лише частково.

Так, 13 жовтня 2010 року відповідач
перерахував на розрахунковий рахунок
Товариства 10 354 грн. 60 коп., 30 листопада
2010 року - 3 978 грн. 00 коп., 27 грудня 2011 року
- 15 258 грн. 50 коп. Даний факт
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями виписок з банківського
рахунку Товариства (а.с. 10-12).

Відтак, судом встановлено, що сума
основного боргу Підприємця перед
позивачем за товар, поставлений
відповідачу за вищезазначеними
накладними, складає 110 000 грн. 00
коп. Даний факт також підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
акту звірки взаєморозрахунків між
сторонами (а.с. 14), а також довідкою
Товариства про стан заборгованості
відповідача від 23 грудня 2014 року № 127
(а.с. 42).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини, пов'язані з
поставкою товарів.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті встановлено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У частині 1 статті 692 ЦК України
закріплено загальне правило, за яким
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Відтак судом встановлено, що строк
виконання зобов'язання відповідача по
оплаті спірного товару настав після
підписання останнім відповідних
накладних.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За статтею 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Оскільки сторони у даній справі не
заявляли про застосування позовної
давності щодо стягнення суми основного
боргу, то позовна давність до даної
вимоги судом не застосовується.

Враховуючи викладене, а також зважаючи
на те, що сума основного боргу
відповідача за поставлений йому товар
за вищезазначеними накладними, яка
складає 110 000 грн. 00 коп.,
підтверджена належними доказами,
наявними у матеріалах справи, не
оспорюється відповідачем, і останній
на момент прийняття рішення не надав
документи, які свідчать про погашення
вказаної заборгованості перед
позивачем, суд дійшов висновку про
законність та обґрунтованість вимог
позивача до Підприємця про стягнення
вказаної суми основного боргу, у
зв'язку з чим даний позов підлягає
задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код:
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"АЗС-Сервіс" (33018, місто Рівне, вулиця
Курчатова, будинок 32Б,
ідентифікаційний код: 25319659) 110 000 (сто
десять тисяч) грн. 00 коп. основного
боргу, а також 2 200 (дві тисячі двісті)
грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23 грудня 2014 року

Суддя
Є.В.
Павленко