ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.Справа № 922/4418/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Феліцата Україна", м.
Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Титан", м. Мерефа про
стягнення заборгованості в розмірі 25
173,13 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Феліцата Україна", м.
Київ (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Титан", м. Мерефа про
стягнення заборгованості в розмірі 25
173,13 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов`язків за Договором
поставки № 181 від 22.01.2010 р., в частині
повної та своєчасної оплати за
отриманий товар, з урахуванням чого та
враховуючи приписи ст. ст. 11, 525, 526, 530, 625,
629 Цивільного Кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 25173,13
грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.10.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 10.11.2014
року о 11:45 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.11.2014 року
розгляд справи було відкладено на
08.12.2014 року о 11:15 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.12.2014 року
розгляд справи було відкладено на
17.12.2014 року о 12:15 годині.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення, яке міститься в
матеріалах справи (арк.с. 79)

Позивач не скористався своїми правами,
наданими йому статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
участь його представника в судовому
засіданні, про причину неявки суд не
повідомив, докази вручення
відповідачеві судової ухвали від 08.12.2014
року в матеріалах справи відсутні.

Про час та місце розгляду справи
позивач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 08.12.2014
року позивачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для
міст Києва, Сімферополя, Севастополя)
- Д+3, пріоритетної - Д+1; п.п. 4.1.3. Між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4,
5 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

22.01.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Феліцата Україна"
(позивач, постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Титан"
(відповідач, покупець) було укладено
договір поставки № 181 (Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно п.1.1 Договору, в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язується
поставляти та передавати у власність
покупцю визначений цим договором
товар, а покупець зобов'язується
приймати цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату.

Відповідно до п.2.1. Договору, поставка
товару здійснюється позивачем на
підставі зробленої заявки відповідача
(направленої по факсу чи електронною
поштою) протягом 4 календарних днів з
моменту її отримання.

Відповідно до п.4.2. Договору, ціна
товару, яка входить у партію поставки,
підтверджується у заявці покупця та
вказується у видатково-прибуткових
накладних.

Згідно п. 4.3. Договору, сума договору
складається з суми вартості партій
товарів, поставлених позивачем
протягом строку дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач належним чином
виконував умови договору, а саме
поставив відповідачу товар на загальну
суму 43842,93 грн., що підтверджується
видатковими накладними, які містяться
в матеріалах справи. (арк.с. 15-34)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача. Крім того, представник
відповідача не спростував той факт, що
відповідач не отримував товар.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що
оплата за поставлену партію товару
здійснюється відповідачем по мірі
реалізації поставленого товару кожні 15
календарних днів, з моменту поставки
товару на склад покупця.

Відповідно до п.5.4. Договору, на перше та
п'ятнадцяте число відповідач надає
позивачу звіт про реалізований товар.

Разом з тим, п.6.1. Договору, граничний
термін реалізації товару являється 70
календарних днів, після чого
поставлений, але не реалізований, товар
підлягає поверненню позивачу.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що з
настанням строку, передбаченого п.6.1.
договору, позивач зобов'язаний вивести
нереалізований товар у 5 денний строк.
Відповідач додатково сповіщає
позивача про настання граничного
терміну реалізації товару шляхом
направлення письмового повідомлення
по факсу чи поштовим переказом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач, за отриманий від позивача
товар на загальну суму 43 842,93 грн.,
розрахувався частково на суму 11 732,56
грн., а також здійснив повернення
товару на загальну суму 6937,24 грн., а тому
заборгованість відповідача перед
позивачем складала 25 173,13 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, свого
контррозрахунку позовних вимог, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення заборгованості в
сумі 25 173,13 грн. (сума основного боргу)
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Стосовно посилань відповідача у
наданому 05.12.2014 року до суду відзиві на
позовну заяву, на те, що умовами
договору передбачено, що оплата товару
здійснюється лише після її реалізації,
та оскільки позивачем не надано
доказів реалізації відповідачем
поставленого товару, позовні вимоги є
необґрунтованими, суд зазначає, що такі
посилання представника відповідача є
безпідставні та не заслуговують навіть
на увагу, а також такі що суперечать п.6.1
- 6.2. Договору.

Окрім того, суд зазначає, відповідно до
ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 626, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 173,
174, 193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Титан" (62472, м. Мерефа,
Харківський р-н, Харківської обл., вул.
Дніпропетровська, 223, к.8-8; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Феліцата
Україна" (04119, м. Київ, вул. Якіра, 17/А,
поточний рахунок 7400 в АТ
"УкрСиббанк", МФО 351005, )
суму основного боргу в розмірі 25173,13
грн. та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/4418/14