ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 911/4607/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Київобленерго», Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Монако-клуб»,
Київська область, м. Бровари

про стягнення 8 445,12 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

за участю представників:

від позивача: Іванов В. Г. (довіреність
№321 від 04.12.2014 року);

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Київобленерго» (далі - позивач)
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Монако-клуб» (далі -
відповідач) про стягнення 8 445,12грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов Договору про
постачання електричної енергії №1837
від 08.10.2007 року, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість в сумі
7888,24грн. Додатково за прострочення
виконання зобов'язання позивач
нарахував відповідачу пеню в сумі 409,88
грн., 3% річних в сумі 115,53 грн. та
інфляційні втрати в сумі 31,47 грн.

Провадження у справі №911/4607/14 порушено
відповідно до ухвали від 28.10.2014 року та
призначено справу до розгляду на 11.11.2014
року.

В судовому засіданні 11.11.2014 року
розгляд справи відкладався до 09.12.2014
року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи ухвалами суду від 28.10.2014 року та
від 11.11.2014 року, в судові засідання не
з'явився, витребуваних документів не
подав, хоча був повідомлений належним
чином.

У зв'язку з чим, суд вважає за можливе
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглянути справу без участі
відповідача за наявними в ній
матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством
«Київобленерго» (за договором -
Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Монако-клуб» (за договором - Споживач)
укладено Договір «Про постачання
електричної енергії» №1837 від 08.10.2007
року (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що
Постачальник продає електричну
енергію Споживачу для забезпечення
потреб електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю 20 кВт, а Споживач
оплачує Постачальнику вартість
використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього Договору.

Згідно пункту 2.1 Договору під час
виконання умов договору, а також
вирішення всіх питань, що не обумовлені
цим договором, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України та правилами користування
електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що
постачальник зобов'язується продавати
(постачати) споживачу електричну
енергію, як товар, з врахуванням його
особливих споживчих якостей та
фізико-технічних характеристик: в
межах 20 кВт дозволеної потужності, в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
6 цього договору (Додаток №2 «Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу»); згідно з
категорією струмоприймачів споживача
відповідно до ПУЕ та гарантованого
рівня надійності електропостачання
схем електропостачання, визначених у
додатку №3 «Режими постачання
електричної енергії»; із дотриманням
граничних показників якості
електричної енергії, визначених
державними стандартами України
(Додаток №10 «Узгодженні показники
якості електричної енергії на межі
балансової належності»).

Пунктом 2.3.1 Договору встановлено, що
споживач зобов'язується виконувати
умови цього договору.

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору
споживач зобов'язаний оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатку №4
«Порядок розрахунків за активну
електроенергію» та додатку №6 «Порядок
зняття показників розрахункових
приладів обліку електричної енергії та
форма звіту споживача про покази
приладів обліку».

Згідно пункту 4.2.1 Договору за внесення
платежів, передбачених пунктами 2.3.3 -
2.3.4 цього договору, з порушенням
термінів, визначених в додатку №4
«Порядок розрахунків за активну
електроенергію», споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

08.10.2007 року між позивачем та
відповідачем підписано додаток №4 до
Договору №1837 «Порядок розрахунків за
активну електроенергію».

Відповідно до пункту 1.1 додатку №4
розрахунковий період споживачу
встановлено з 8 числа календарного
місяця по 8 число наступного місяця.

Судом встановлено, що відповідач взяті
на себе зобов'язання за Договором
своєчасно та в повному обсязі не
виконував, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість у сумі 7 888,24
грн. за спожиту електроенергію в період
з листопада 2013 року по липень 2014 року. В
судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач викладені в позові
обставини не заперечив та не
спростував.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не розрахувався з
позивачем за спожиту електроенергію у
повному обсязі. Зазначений факт
відповідачем не спростовано. Як
вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу електроенергію
на загальну суму 7 888, 24 грн., однак
відповідач в порушення умов Договору
та чинного законодавства не виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманої енергії, у зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість
перед позивачем за спожиту електричну
енергію в сумі 7 888,24 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача 7 888,24 грн. заборгованості
за спожиту електроенергію підлягає
задоволенню.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем у
сумі 409,88 грн., є обґрунтованим та
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Нараховані позивачем 3%
річних у сумі 115,53 грн. та інфляційні
втрати у сумі 31,47 грн. є обґрунтованими,
тому позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
факт наявності основної
заборгованості за Договором про
постачання електричної енергії у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги
позивача визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі. Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Монако-клуб» (07400,
Київська обл., м. Бровари, вул.
Кирпоноса, б.5, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київобленерго» (08132,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Київська, 2-б, код
23243188) 7888,24 (сім тисяч вісімсот
вісімдесят вісім) грн. заборгованості,
409,88 (чотириста дев'ять) грн. пені, 115,53
(сто п'ятнадцять) грн. 3% річних, 31,47
(тридцять одна) грн. інфляційних та 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
А.Ю. Кошик