ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.
Справа № 911/4438/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма «Весна»

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа»

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
українського агропромислового
холдингу № 2»

про стягнення 337 528,27 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

за участю представників:

від позивача: Вольницький С.С., довір.
б/н від 06.10.2014 року

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - Позивач) звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Весна»
(далі - Відповідач 1), Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акруа»
(далі-Відповідач 2) та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Підприємство українського
агропромислового холдингу № 2» (далі
-Відповідач 3) про стягнення 337 528,27 грн.

В обґрунтування своїх вимог Позивач
посилається на укладення між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - Позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Весна» (далі - Відповідач 1) договору
поставки № АП-07-0013 (далі - Договір) від 20
лютого 2012р. про поставку засобів
захисту рослин, згідно з якими ТОВ
«Хімагромаркетинг» зобов'язувалось
передавати у власність відповідача-1
товар, а ТОВ «Агрофірма «Весна»
зобов'язувалось приймати і оплачувати
його.

У забезпечення виконання зобов'язання
Відповідача-1, було укладено Договори
Поруки між ТОВ «Хімагромаркетинг» та
ТОВ «Підприємство українського
агропромислового холдингу №2» (далі -
Відповідач -2) договір поруки №ПР-07-0005
від 10 жовтня 2012 року (далі - Договір
Поруки-1), між ТОВ «Хімагромаркетинг» та
ТОВ «Акруа» (далі - Відповідач - 3 )
договір поруки №ПР-10-1012 від 10 жовтня 2012
року (далі - Договір Поруки - 2).

Відповідно до п. 1.1 Договорів Поруки,
ТОВ «Акруа» та ТОВ «Підприємство
українського агропромислового
холдингу №2» є поручителями перед ТОВ
«Хімагромаркетинг» за належне
виконання зобов'язань ТОВ «Агрофірма
«Весна» по Договору та додаткових
договорів (угод) до нього. Поручителі
зобов'язались відповідати в повному
розмірі за своєчасне та повне
виконання Відповідачем-1 зобов'язань,
що виникли на підставі Договору
поставки.

В зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем-1 зобов'язання по Договору
поставки, ТОВ «Хімагромаркетинг»
подало 05 листопада 2013 року позовну
заяву до Господарського суду Київської
області, про стягнення заборгованості,
пені, штрафу на відсотків річних за
період прострочення з 21.10.2012р. по
29.10.2013р.

Провадження у справі №911/4438/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 17.10.2014
року та призначено справу до розгляду
на 04.11.2014 року.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 04.11.2014 року
без поважних причин не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили,
вимоги ухвали суду не виконали. Розгляд
справи відкладався на 20.11.2014 року.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 20.11.2014 року
повторно не з'явились. У зв'язку з чим,
розгляд справи відкладався до 11.12.2014
року.

В судовому засіданні 11.12.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. В

В судове засідання 11.12.2014 року
представники Відповідача-1 та
Відповідача-2 не з'явилися, хоча про час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили,
письмових пояснень стосовно заявлених
позовних вимог не подали.

Згідно з п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. За змістом цієї норми,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються
належним чином повідомленими про час
та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомленими про судове
засідання та те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, пункт 4
частини третьої 3 статті 129 Конституції
України визначає одним з принципів
судочинства свободу в наданні
сторонами суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих ним
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

За таких обставин, справа
розглядається у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані
сторонами докази, судом встановлено
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - Позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Весна» (далі - Відповідач 1) було
укладено договір поставки № АП-07-0013
(далі - Договір) від 20 лютого 2012р. про
поставку засобів захисту рослин.

На виконання умов Договору, Позивачем
було поставлено товар на загальну суму
549 495,39 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору покупець
зобов'язаний сплатити продавцю
вартість товару, зазначену в п. 1.2
даного договору до 20 жовтня 2012 року.

Відповідно до п. 2.6 Договору оплата
вартості товару, що залишилася,
здійснюється не пізніше кінцевого
строку, визначеного у п. 2.1 даного
договору.

Згідно з п. 2.7 Договору датою виконання
зобов'язання по оплаті товару
вважається день надходження коштів на
розрахунковий рахунок позивача.

У відповідності з п. 5.2 Договору
покупець відповідає за несвоєчасну
оплату товару й сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ, що діє
в період нарахування пені.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що
сторони дійшли згоди щодо зміни
тривалості позовної давності про
стягнення неустойки (штрафу, пені),
передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України, і встановили, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
встановлених розділом 5 цього договору,
припиняється через три роки від дня,
коли це зобов'язання повинно було бути
виконане.

Згідно з п. 5.5 Договору сторони прийшли
до згоди щодо зміни розміру процентної
ставки, передбаченого ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, і
встановлюють її в розмірі сорока
відсотків річних від несплаченої
загальної вартості товару протягом 90
(дев'яносто) календарних днів з дати,
коли товар повинен бути сплачений
відповідачем-1, в розмірі дев'яноста
шести відсотків річних від несплаченої
ціни товару до дня повної оплати з дати
закінчення дев'яноста календарних
днів. З дня закінчення строків сплати,
передбачених п. 2.1 Договору, вважається,
що позивачем пред'явлена вимога щодо
сплати суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення (минулий або
майбутній) та відсотків річних.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що
даний договір набирає чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до 01.01.2014 р., а в частині розрахунків
- до повного виконання покупцем своїх
зобов'язань за цим договором.

Проте, в порушення своїх договірних
зобов'язань, Відповідач-1 за
вищезазначений поставлений товар
розрахувався частково, сплативши 22 528,93
грн. 20.04.12р., 9 033,00 грн. 19.07.12р. та 132 542,85
грн. 26.12.12р.

Таким чином, сума основного боргу ТОВ
«Агрофірма «Весна» перед ТОВ
«Хімагромаркетинг» по Договору
становить 385 390,61 грн., що відповідачами
не заперечено та не спростовано.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
Господарським кодексом України,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про
договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистими, сімейними,
домашніми або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З метою забезпечення виконання
зобов'язання Відповідача-1, було
укладено Договори Поруки:

- між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ТОВ
«Підприємство українського
агропромислового холдингу №2» (далі -
Відповідач -2) договір поруки №ПР-07-0005
від 10 жовтня 2012 року (далі - Договір
Поруки-1)

- між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ТОВ
«Акруа» (далі - Відповідач - 3 ) договір
поруки №ПР-10-1012 від 10 жовтня 2012 року
(далі - Договір Поруки - 2).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки-1
Відповідач-2 відповідає перед
Позивачем за виконання зобов'язання
Відповідача-1 в повному обсязі.
Відповідач-2 відповідає в тому ж обсязі,
що й Відповідач-1, включаючи сплату
основного боргу, процентів, комісій,
неустойки, витрат позивача тощо.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки-1 у разі
порушення Відповідачем-1 зобов'язання,
Відповідач-1 і Відповідач-2
відповідають перед позивачем як
солідарні боржники, що означає право
позивача вимагати виконання
зобов'язання в повному обсязі як від
Відповідача-1 і Відповідача-2 разом, так
і від кожного з них окремо.

Пунктом 3.1 Договору поруки-1
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання Відповідачем-1 позивач
направляє Відповідачу-2 письмову
вимогу виконати зобов'язання (або певну
його частину). Вимога позивача буде
достатньою для Відповідача-2
підставою виконати зобов'язання на
суму, вказану в такій вимозі, без
будь-яких застережень, умов чи вимог до
позивача про надання додаткової
інформації чи документів.

Відповідно до п. 3.2 Договору поруки-1
Відповідач-2 зобов'язаний виконати
пред'явлену йому вимогу позивача в
повному обсязі в строк не пізніше 10
(десяти) банківських днів з моменту
отримання такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 553 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з тим, що Відповідач-1 у
встановлений зобов'язанням строк не
виконав взяті на себе обов'язки по
оплаті поставленого товару, здійснивши
лише часткову оплату, позивач ТОВ
«Хімагромаркетинг» подало 05 листопада
2013 року позовну заяву до
Господарського суду Київської області,
про стягнення заборгованості, пені,
штрафу на відсотків річних за період
прострочення з 21.10.2012р. по 29.10.2013р.

Господарським судом Київської області
28.01.2014р. було прийнято рішення у справі
№ 911/4148/13, яким позовні вимоги Позивача
були задоволені повністю та вирішено
стягнути з Відповідача-1, Відповідача-2
та Відповідача-3 суму основного боргу в
розмірі 385 390,61 грн., відсотків річних - 335
359,46 грн., пені - 60 465,13 грн., штрафу - 82 424,31
грн., а також витрат по сплаті судового
збору - 17 272,79 грн.

Відповідно до Рішення Господарського
суду Київської області від 28.01.2014р.
справа № 911/4148/13, пеня та відсотки
річних, що підлягають стягненню, були
нараховані по 29.10.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України, рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Звертаючись до суду з позовом у даній
справі, ТОВ «Хімагромаркетинг»
зазначає, що наведені вище зобов'язання
відповідачами не виконані належним
чином, у зв'язку з чим позивач просить
суд стягнути з відповідачів пеню та
відсотки річних, нараховані за період з
31.11.2013 р. по 01.09.2014 р. на суму основного
боргу за Договором, яку своєчасно не
було сплачено.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідачі у судові засідання не
з'явилися, відзиву на позов,
контррозрахунку або доказів погашення
заборгованості суду не надали.

Як зазначалось вище, у відповідності з
п. 5.2 Договору покупець відповідає за
несвоєчасну оплату товару й сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожний день прострочення платежу. При
розрахунку пені застосовується ставка
НБУ, що діє в період нарахування пені.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Між тим, пунктом 5.3 Договору
передбачено, що сторони встановили, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
встановлених розділом 5 цих договорів,
припиняється через три роки від дня,
коли це зобов'язання повинно було бути
виконане.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Позивач просить суд стягнути з
відповідачів пеню в сумі 27 357,46 грн.,
розмір якої є обґрунтованим та
арифметично вірним, у зв'язку з чим пеня
підлягає стягненню з відповідачів на
користь позивача у заявленому останнім
розмірі.

Окрім того, позовна заява містить
вимоги щодо стягнення з відповідачів 96
% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 5.5 Договору сторони дійшли
згоди щодо зміни розміру процентної
ставки, передбаченого ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, і
встановлюють її в розмірі сорока
відсотків річних від несплаченої
загальної вартості товару протягом 90
(дев'яносто) календарних днів з дати,
коли товар повинен бути сплачений
Відповідачем-1 та дев'яноста шести
відсотків річних від несплаченої ціни
товару до дня повної оплати з дати
закінчення дев'яноста календарних
днів. З дня закінчення строків сплати,
передбачених п. 2.1 Договору, вважається,
що позивачем пред'явлена вимога щодо
сплати суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення (минулий або
майбутній) та відсотків річних.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 96% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 96%
річних в сумі 310 170,81 грн., який є
арифметично вірним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим 96% річних підлягають
стягненню з відповідачів в заявленому
позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг» у
повному обсязі.

Також позивач стягнути з відповідачів
витрати на оплату судового збору в сумі
6 750,78 грн.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 р., у разі якщо позов
майнового характеру задоволено
солідарно за рахунок двох і більше
відповідачів, то судові витрати також
розподіляються між відповідачами
порівну. Солідарне стягнення суми
судових витрат законом не передбачено.

У зв'язку з викладеним, витрати зі
сплати судового збору, відповідно до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідачів
порівну.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

2. Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Весна» (53250, Дніпропетровська обл.,
Нікопольський р-н, с. Павлопілля, вул.
Комсомольська, 46, ),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290, код
36432705) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
українського агропромислового
холдингу № 2» (49000, Дніпропетровська
обл., м. Дніпропетровськ, вул.
Комсомольська, 40-Б, код 35862264) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр-т Возз'єднання, 15, код
30262667) 27 357 (двадцять сім тисяч триста
п'ятдесят сім) грн. 46 коп. пені, 310 170
(триста десять тисяч сто сімдесят ) грн.
81 коп. відсотків річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Весна»
(53250, Дніпропетровська обл.,
Нікопольський р-н, с. Павлопілля, вул.
Комсомольська, 46, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр-т Возз'єднання, 15, код
30262667) 2250,26 грн. витрат по сплаті
судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290, код
36432705) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» (02160, м. Київ, пр-т
Возз'єднання, 15, код 30262667) 2250,26 грн.
витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
українського агропромислового
холдингу № 2» (49000, Дніпропетровська
обл., м. Дніпропетровськ, вул.
Комсомольська, 40-Б, код 35862264) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр-т Возз'єднання, 15, код
30262667) 2250,26 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
А.Ю. Кошик