ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.14 Справа № 904/8736/14

За позовом Підприємства об`єднання
громадян "КОНТИНЕНТАЛЬ" Харківської
обласної громадської організації "СОЮЗ
ІНВАЛІДІВ ЧАЕС та АФГАНІСТАНУ", м.
Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Підгородне, Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

про стягнення 11011 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Коробко А.Б. - представник
за дов. б/н від 15.01.14

від відповідача: не з'явились

вільний слухач: ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство об'єднання громадян
"Континенталь" Харківської обласної
громадської організації "Союз
інвалідів ЧАЕС та Афганістану"
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення основного боргу у розмірі 9000
грн., інфляційних втрат у розмірі 459
грн., пені у сумі 644 грн., витрат на
відправку претензії 8, 90 грн. та витрат
на відрядження у сумі 900 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 1333 від 12.07.2012
в частині повної та своєчасної оплати
отриманих послуг.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 10.02.14.

Ухвалою від 10.02.2014 розгляд справи
відкладено на 03.03.2014.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 39).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 08.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство об'єднання громадян
"Континенталь" Харківської обласної
громадської організації "Союз
інвалідів ЧАЕС та Афганістану (далі -
позивач, перевізник) на підставі
договору-заявки на перевезення вантажу
від 22.05.2014 № 152/П (далі - договір, арк. с. 7)
здійснило перевезення вантажу в
інтересах Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач, замовник).

Договором сторони погодили
найменування вантажу: метал, вода; об'єм
вантажу: 86 куб., вагу вантажу: 22 т; адресу
навантаження: м. Київ, проїзд
Саперно-Слабодський, 4
(МеталХолдингТрейд); адрес
відвантаження: м. Одеса, АДРЕСА_1.
Машина: Вольво НОМЕР_2 / НОМЕР_3.

Відповідно до вищезазначеного
договору визначена ставка за
перевезення у розмірі 9000 грн.

На виконання умов вищезазначеної
заявоки-договору, позивач 26.05.2014 надав
відповідачу послуги з перевезення
вантажу на загальну суму 9000 грн., що
підтверджується
товарно-транспортирною накладною № 2573
від 26.05.2014 (арк. с. 8-9).

Відповідач оплату наданих послуг з
перевезення вантажу у розмірі 9000 грн.
не здійснив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до відповідача з претензією
від 03.07.2014 з вимогою оплатити вартість
наданих послуг з перевезення, яка була
отримана відповідачем 08.07.2014(арк. с. 14-15).

Оскільки, заявка-договір не містить
строку, протягом якого відповідач має
сплатити позивачу вартість наданих
послуг з перевезення вантажу, тому
відповідно до частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Таким чином, оскільки
заявкою-договором сторони не
встановили строк оплати наданих послуг
з перевезення вантажу, то з урахуванням
вимог ст. 530 ЦК України, відповідач
повинен був сплатити вартість
перевезення у строк до 16.07.2014.

З урахуванням викладеного, строк
оплати наданих послуг з перевезення
вантажу за заявкою-договором у розмірі
9000 грн. є таким, що настав.

Відповідач вартість наданих послуг з
перевезення вантажу у розмірі 9000 грн.
не сплатив, відповідь на претензію не
надав, у зв'язку з чим у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 9000 грн.

Суд встановив, що між сторонами виникли
правовідносини перевезення.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання послуг з перевезення вантажу
за представленою товарно-транспортною
накладною та не надано доказів повної
оплати перевезення на суму 9000 грн., а
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі.

За порушення відповідачем виконання
грошового зобов'язання позивачем
нараховано інфляційні втрати за період
червень-вересень 2014 року у сумі 459 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України і за своєю правовою
природою вони є самостійним способом
захисту цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
інфляційних втрат, задовольняє дану
вимогу частково у розмірі 372, 43 грн.,
оскільки при здійсненні нарахування
інфляційних втрат, позивачем невірно
визначений період нарахування. А саме,
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання з оплати перевезення, з
урахуванням положення ст. 530 ЦК України,
розпочалось з 16.07.2014.

Також, у зв'язку з несвоєчасним
виконання відповідачем своїх
зобов'язань з оплати наданих послуг з
перевезення вантажу, позивач нарахував
відповідачу пеню у розмірі 644 грн.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Отже, ЦК України передбачено
обов'язкове встановлення правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання у письмовій формі.

Сторонами у заявці-договорі розмір
санкцій, зокрема пені, що підлягає
стягненню у разі порушення грошового
зобов'язання покупцем, не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 644 грн. не підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача витрат на
відрядження у розмірі 900 грн. та витрат
на відправку претензії у сумі 8,90 грн. на
підставі статті 224 Господарського
кодексу України, господарський суд
зазначає наступне.

Учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (стаття 224
Господарського кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного,
господарський суд доходить висновку,
що витрати на відрядження у розмірі 900
грн. та витрати на відправку претензії
у сумі 8,90 грн. не є ні збитками, ні
витратами, пов'язаними з розглядом
справи.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про
підприємництво" підприємництво - це
безпосередня самостійна, систематична,
на власний ризик діяльність по
виробництву продукції, виконанню
робіт, наданню послуг з метою отримання
прибутку, яка здійснюється фізичними
та юридичними особами, зареєстрованими
як суб'єкти підприємницької діяльності
у порядку, встановленому
законодавством.

Дані витрати є витратами позивача під
час здійснення заходів досудового
врегулювання спору, які є невід'ємною
частиною господарського діяльності
підприємства, яку він здійснює на свій
ризик.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Статтею 224 ГК України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема,
включається неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; 4) вини та
встановлення заходів, вжитих стороною
для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Позивачем не доведено існування
(наявність) всіх складових
правопорушення, за вчинення якого він
просить відшкодувати збитки.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку, що
вимоги позивача про стягнення з
відповідача витрат на відрядження у
розмірі 900 грн. та витрат на відправку
претензії у сумі 8, 90 грн., не підлягають
задоволенню.

Згідно з п. 19 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" від сплати судового збору
звільняються громадські організації
інвалідів (спілки та інші об'єднання
громадських організацій інвалідів), їх
підприємства, установи та організації,
громадські організації ветеранів, їх
підприємства, установи та організації -
за подання позовів, з якими вони
звертаються до суду.

Відповідно до частини 3 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір підлягає
стягненню з відповідача в дохід
Державного бюджету України
пропорційно задоволеним вимогам, а
саме у розмірі 1554, 99 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (52001, Дніпропетровська область,
АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1)
на користь Підприємства об'єднання
громадян "Континенталь" Харківської
обласної громадської організації "Союз
інвалідів ЧАЕС та Афганістану" (61166, м.
Харків, вул. Бакуліна, буд. 11. кімн. 3-16,
ідентифікаційний код 38634000) основний
борг у розмірі 9000 грн. та інфляційні
втрати у сумі 372, 43 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (52001, Дніпропетровська область,
АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1) в
дохід Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1554, 99 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 15.12.2014

Суддя В.І. Ярошенко