ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 915/1715/14

за позовом: Державного підприємства
"Дослідне господарство "Комсомолець"
інституту сільського господарства
Північного сходу Національної
академії аграрних наук України"

64644, Харківська область,
Лозівський р-н, с. Комсомольське, вул.
Жовтнева, 19-а

Поштова адреса: 58029, м. Чернівці,
вул. Достоєвського, буд. 3, кв. 93

Відповідач: Державне підприємство
"Дослідне господарство "Зорі над Бугом"
Національної академії аграрних наук
України"

54564, Миколаївська область,
Вознесенський район, с. Яструбинове

про стягнення заборгованості в сумі 188
000,00 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Дорошенко О.О., за
довіреністю;

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 23.10.14 року звернувся до
господарського суду з позовом:
застосувати наслідки визнання
господарським судом Миколаївської
області в рішенні від 23.09.2014 року по
справі № 915/940/14 недійсним договору
поставки №09/2012/1-з від 11.09.2012 року
укладеного між Державним
підприємством Дослідне господарство
"Комсомолець" інституту сільського
господарства Північного сходу
національної академії аграрних наук
України та Державним підприємством
"Дослідне господарство "Зорі над Бугом"
Миколаївського Інституту
Агропромислового Виробництва
Української Академії Аграрних наук" та
стягнути на користь позивача з
відповідача суму визначену в договорі
поставки №09/2012/1-з в розмірі 57 500 грн. з
ПДВ, на яку було поставлено товар
відповідачу; застосувати наслідки
визнання господарським судом
Миколаївської області в рішенні від
23.09.2014 року по справі №915/940/14 недійсним
договору поставки №17-10/2012/1-3 від 17.10.2012
року укладеного між Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Комсомолець" інституту сільського
господарства Північного сходу
національної академії аграрних наук
України та Державним підприємством
"Дослідне господарство "Зорі над Бугом"
Миколаївського Інституту
Агропромислового Виробництва
Української Академії Аграрних наук" та
стягнути на користь позивача з
відповідача суму визначену в договорі
поставки №17-10/2012/1-3 в розмірі 130 500 грн. з
ПДВ, на яку було поставлено товар
відповідачу.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі
рішення господарського суду
Миколаївської області від 23.09.2014 року
по справі № 915/940/14; договорів поставки
№ 09/2012/1-3 від 11.09.12 р. та № 17-10/2012/1-3 від
17.10.2012 р.; норм ст. ст. 16, 216, 215 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 202, 207, 208
Господарського кодексу України та
мотивовані наступним: позивач вважає,
що в результаті визнання господарським
судом вищезазначених правочинів
недійсними, суд може захистити його
права шляхом застосування реституції,
оскільки позивачем було поставлено у
відповідності до цих договорів
поставки відповідачу товар на суму
57500,00 грн. та 130500,00 грн. Даний факт був
досліджений судом. Та, оскільки
відповідач засіяв поставлений товар
(озима пшениця), то суд може стягнути з
відповідача грошову суму 188000,00 грн.
(130500,00 грн. + 57500,00 грн.).

Відповідач вимоги ухвал суду не
виконав, відзив по суті позову не надав,
двічі в судове засідання свого
представника не направив, хоча про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчать відмітки на судових ухвалах
та рекомендовані повідомлення про
вручення поштового повідомлення.

Отже, беручи до уваги наведене та
достатню кількість документів наданих
позивачем в підтвердження свого
позову, справу розглянуто на підставі
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, за наявними в ній
матеріалами.

18.11.2014 року суд за участю представника
позивача розпочав розгляд даної справи
по суті, про що свідчить протокол
судового засідання, та за результатом
даного засідання розгляд справи було
відкладено на 18.12.14 р.

В подальшому, 12.12.14 р. до суду від
позивача надійшла заява про зміну
предмету позову, в якій останній
просить суд провести реституцію за
недійсними угодами шляхом повернення
товару (а не стягнення грошових коштів,
про що було заявлено в позовній заяві).

Відповідно до приписів абз. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Беручи до уваги наведені норми та
обставини, суд не приймає до розгляду
заяву позивача від 12.12.14 р. про зміну
предмету позову, оскільки вона була
подана позивачем для розгляду судом
всупереч наведеним правилам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, а саме - після початку розгляду
даної справи по суті, яке відбулось
18.11.2014 року в присутності представника
позивача - Удовиченко Д.С., який діяв за
довіреністю № 233 від 24.10.13 року.

18.12.14 р. суд, за результатами розгляду
справи, на підставі статті 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
вислухавши представника позивача, - суд

встановив:

23 вересня 2014 року господарський суд
Миколаївської області прийняв по
справі № 915/940/14 рішення (за первісним
позовом Державного підприємства
"Дослідне господарство "Комсомолець"
інституту сільського господарства
Північного сходу Національної
академії аграрних наук України" до
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Зорі над Бугом"
Миколаївського інституту промислового
виробництва національної академії
аграрних наук України" про стягнення
заборгованості в сумі 198782,25 грн. за
зустрічним позовом Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Зорі над Бугом" Миколаївського
інституту промислового виробництва
національної академії аграрних наук
України" до Державного підприємства
"Дослідне господарство "Комсомолець"
інституту сільського господарства
Північного сходу Національної
академії аграрних наук України" про
визнання недійсним договорів поставки)
яким: первісний позов задовольнив
частково та стягнув 11766,25 грн. (за
накладними № 1A0A від 27.05.2013 року у
розмірі 824,25 грн., № 2567 від 17.10.2012 року у
розмірі 984,00 грн., № 565 від 02.04.2011 року у
розмірі 9958,00 грн.) в іншій частині
первісних вимог відмовив; зустрічний
позов Державного підприємства
"Дослідне господарство "Зорі над Бугом"
Миколаївського інституту промислового
виробництва національної академії
аграрних наук України" задовольнив та
визнав недійсними договори поставки №
09/2012/1-з від 17.10.2012 року та № 17-10/2012/1-з від
17.10.2012 року які були укладені між
Державним підприємством "Дослідне
господарство "Комсомолець" інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук України" та Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Зорі над Бугом" Миколаївського
інституту промислового виробництва
національної академії аграрних наук
України".

Дане рішення було підписано 29.09.14 р., не
оскаржувалося, отже набрало законної
сили.

Цим рішенням господарського суду по
справі № 914/940/14 від 23.09.2014 року, яке
висуває позивач в якості підстави для
задоволення позову, було встановлено,
наступне:

1) "при укладанні спірних договорів
були порушенні вимоги Закону України №
1490, а саме, - не були проведені тендерні
процедури, які передують їх укладанню,
передбачені вимогами вказаного закону.
Таким чином, укладений договір
поставки № 17-10/2012/1-з від 17.10.2012 року,
договір поставки № 09/2012/1-з від 11.09.2012
року, суперечить нормам чинного
законодавства, а саме Закону України №
1490 чинного на момент укладання спірних
договорів, що є порушенням вимог ч. 1 ст.
203, та підлягають визнанню недійсними
відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України";

2) "відповідно до видаткової
накладної № 2566 від 17.10.2012 року, № 2567 від
17.10.2012 року, № 1AQA від 27.05.2013 року, № 2137
від 11.09.2012 року, 5656 від 02.04.2011 року,
довіреностей на отримання продуктів
рослинництва № 133 від 16.10.2012 року, № 135
від 16.10.2012 року, № 45 від 25.05.2013 року, № 102
від 10.09.2012 року, № 33 від 01.04.2011 року,
позивачем було поставлено, а
відповідачем отримано товару на
загальну суму 198782,25 грн.";

3) "як видно з досліджених
матеріалів справи та витікає з
поведінки сторін , між сторонами
укладено договори поставки на загальну
суму 198782,25 грн.";

4) "позивачем за первісним позовом
було направлено на адресу відповідача
за первісним позовом вимогу про сплату
боргу за накладною № 1A0A від 27.05.2013 року
у розмірі 824,25 грн., та за накладною № 2567
від 17.10.2012 року у розмірі 984,00 грн., за
накладною № 565 від 02.04.2011 року у розмірі
9968,00 грн., яка залишилась без
реагування, заборгованість у розмірі
11766,25 грн. не сплаченою".

Дослідивши надані суду докази та
оцінивши їх відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, проаналізувавши викладені
обставини та заявлені вимоги позивачем
в їх сукупності суд дійшов висновків
про відмову в задоволенні заявлених
вимог виходячи з такого:

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

По-перше, твердження позивача про те, що
судом був досліджений факт поставки
товару відповідачу на суму 57500,00 грн. -
за договором поставки № И-09/2012/1-з від
17.10.2012 року та на суму 130500,00 грн. за
договором поставки № 17-10/2012/1-з від
17.10.2012 року не відповідає дійсності,
оскільки вищенаведене судове рішення
від 23.09.14 р. не містить в собі таких
висновків.

Зі зворотного боку, позивач по даній
справі не довів суду належними
доказами (видаткові накладні та ТТН)
отримання відповідачем товару на
вказану суму по кожному договору
окремо, оскільки позовні вимоги теж
висунуто по кожному договору окремо.

За правилами ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

По-друге, наслідки недійсного
правочину підлягають застосуванню
лише стосовно сторін даного правочину.

З тексту договорів поставки № 09/2012/1-з
від 17.10.2012 року та № 17-10/2012/1-з від 17.10.2012
року вбачається, що на виконання їх
умов, позивач мав зобов'язання перед
відповідачем щодо поставки товару -
озимої пшениці, а відповідач перед
позивачем мав зобов'язання по оплаті
цього товару.

Інших домовленостей щодо можливої
заміни відповідних зобов'язань між
сторонами договори не містять.

За загальними правилами ст. 216
Цивільного кодексу України та ст. 208
Господарського кодексу України
поверненню підлягає одержане на
виконання цього правочину.

За встановленої під час судового
розгляду неможливості повернути
одержане за правочином майно у натурі
(через його втрату, псування, істотну
зміну тощо) набувач повинен
відшкодувати вартість майна за цінами,
які існують на момент відшкодування
(абзац другий частини першої статті 216
Цивільного кодексу України). З метою
такого відшкодування заінтересована
особа вправі звернутися до набувача з
окремою позовною вимогою.

Водночас, для встановлення судом
відповідних фактів, позивач не надав
належних та допустимих доказів.

Так, за змістом ст. ст. 34, 36 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Отже, позивачем не доведено факту
передачі відповідачу товару за
договором поставки № И-09/2012/1-з від
17.10.2012 року на суму 57500,00 грн. та за
договором поставки № 17-10/2012/1-з від
17.10.2012 року на суму 130500,00 грн.

Крім цього, неможливість
повернення відповідачем одержаного за
правочинами позивач також не
обґрунтував та не довів (накладні, які
зазначені в судовому рішенні від 23.09.14
р. датовані: 17.10.12 р., 27.05.13 р., 11.09.12 р., 02.04.11
р.; договори були укладені 11.09.12 р. та
17.10.12 р.; строк поставки товару: - у 2012
році (п. 1.1 угод); строк дії цих договорів
до 31.12.12 р; визнані недійсними угоди в
судовому порядку 23.09.14 року).

Якщо, навіть припустити таке:
поставка товару повинна була відбутися
у 12 році, угоди були визнані недійсними
у 14 році, товар - озима пшениця за цей
час міг бути використаним шляхом
переробки чи посіву, або зіпсованим або
спожитим, то у такому випадку дійсно
відшкодовується вартість одержаного
товару. Але ж, позивачу, першочергово,
треба довести отримання відповідачем
товару за кожним договором окремо.

Таким чином, виходячи з
вищенаведеного, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є недоведеними та
необґрунтованими, а отже - задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75,
82, 82-1, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Повний текст рішення складено 23 грудня
2014 року.

Суддя
О.Г.Смородінова