ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2014 р.Справа № 916/3946/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго";

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Українське
дунайське пароплавство";

про стягнення 28 266,00 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Хомич Р.В. - довіреність №
6 від 30.12.2013 року;

від відповідача: Яцевич О.С. -
довіреність № Д/ЮС - 61 від 15.08.2013 року.

У судовому засіданні оголошено перерву
відповідно до ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго" звернулося
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Українське дунайське пароплавство", в
якій просив суд стягнути з останнього
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію у розмірі 40 000,00 грн.,
пеню у сумі 21 761,72 грн., 3 % річних у
розмірі 3 056,80 грн., інфляційні втрати у
сумі 11 689,43 грн., а також витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1 827,00
грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на порушення
відповідачем умов укладеного між
Відкритим акціонерним товариством
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго", правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго", та Госпрозрахунковим
відокремленим структурним підрозділом
«Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод»
Відкритого акціонерного товариства
"Українське дунайське пароплавство",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Українське
дунайське пароплавство", договору про
постачання електричної енергії № 1 від
31.03.2009 року, в результаті чого у
відповідача виникла перед позивачем
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію у розмірі 40 000,00 грн.
на яку згідно п. 4.2 підпункту 4.2.1
договору позивачем було нараховано
пеню, а також 3 % річних та інфляційні
втрати у розмірах, що заявлені до
стягнення.

Враховуючи вищевикладене, позивач і
звернувся до суду з відповідним
позовом про стягнення вказаних сум в
примусовому порядку.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29.09.2014 року було порушено
провадження у справі №916/3946/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні 22.10.2014 року.

У засіданні суду 22.10.2014 року
представником відповідача було надано
відзив на позовну заяву (т.1 а.с.123-126),
згідно якого останній акцентує увагу
на сплаті відповідачем суми основної
заборгованості у розмірі 40 000,00 грн. а
також просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені, 3 % річних та
інфляційних втрат у розмірах, що
заявлені до стягнення, та судового
збору у сумі 1827,00 грн.

У судовому засіданні 22.10.2014 року, у
зв'язку із необхідністю ознайомлення з
наданими представником відповідача
документами, необхідністю
витребування нових доказів, а також з
огляду на намір позивача подати заяву
про зменшення розміру позовних вимог,
судом було оголошено перерву до 19.11.2014
року.

12.11.2014 року за вх. № ГСОО 29939/14 від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву (т.1 а.с.140-142), згідно якого
останній не визнає штрафні санкції у
сумі 36 507,95 грн., яка складається з суми
пені у розмірі 21 761,72 грн., 3 % річних у
розмірі 3 056,80 грн. та інфляційних втрат
у сумі 11 689,43 грн., у зв'язку із чим
просить суд відмовити у задоволені
вимог про їх стягнення та стягнення
сплаченої суми судового збору.

У судовому засіданні 19.11.2014 року
представник позивача надав суду заяву
про зменшення розміру позовних вимог
(т.1 а.с.146-147), згідно якої просить суд
стягнути з відповідача пеню,
нараховану за несвоєчасну оплату
вартості спожитої активної
електричної енергії у розмірі 16 505,15
грн., 3% річних у сумі 2 421,44 грн.,
інфляційні втрати у сумі 9 339,41 грн., а
також витрати по сплаті судового збору
у сумі 1 827,00 грн.

В обґрунтування подання вказаної заяви
позивач посилається на сплату
відповідачем вже після звернення
позивача до суду з позовом
заборгованості у сумі 40 000,00 грн., 5 256,57
грн. в рахунок оплати пені, 635,36 грн. в
рахунок оплати 3 % річних та 2 350,02 грн. в
рахунок оплати інфляційних втрат.

В якості доказу сплати відповідачем
зазначених сум позивачем було додано
до вищевказаної заяви банківські
виписки (т.1 а.с.148-150).

Ухвалою суду від 19.11.2014 року з
урахуванням поданого представником
позивача клопотання про продовження
строку розгляду справи та усного
клопотання про відкладення розгляду
справи, а також з огляду необхідність
витребування нових доказів, розгляд
справи у відповідності до ст. 69 ГПК
України було продовжено на п'ятнадцять
днів та відкладено на 03.12.2014 року.

25.11.2014 року за вх. № ГСОО 31152/14 до
канцелярії суду від відповідача
надійшли письмові пояснення по справі
(т.1 а.с.157-158), згідно яких відповідач
просить суд, з огляду на перебування
ПрАТ "Українське дунайське
пароплавство" у скрутному
матеріальному становищі, відмовити
позивачу у задоволенні позову в
частині стягнення пені у сумі 16 505,15 грн.

У засіданні суду 03.12.2014 року
представником позивача було надано
письмові пояснення по справі (т.2 а.с.1-4),
згідно яких позивач вказує на те, що,
оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання по
сплаті вартості спожитої ним
електричної енергії, то позивачем
цілком обґрунтовано та законно було
здійснено нарахування пені, 3 % річних
та інфляційних втрат у розмірах, що
заявлені до стягнення згідно заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

У засіданні суду 03.12.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про зменшення їх розміру,
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення вимог щодо стягнення
з відповідача пені, 3 % річних та
інфляційних втрат у розмірах, що
заявлений до стягнення, посилаючись на
скрутне фінансове становище
відповідача.

У судовому засіданні 03.12.2014 року з
урахуванням усного клопотання
представника відповідача про
оголошення перерви для надання йому
можливості надати суду докази на
підтвердження скрутного фінансового
становища ПрАТ "Українське дунайське
пароплавство", судом було оголошено
перерву до 10.12.2014 року.

У засіданні суду 10.12.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про зменшення їх розміру,
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав надані 09.12.2014 року
до канцелярії суду письмові пояснення
(т.2 а.с.15-18), згідно яких останній,
визнаючи борг по штрафним санкціям,
просив суд, посилаючись на скрутний
фінансовий стан ПрАТ "Українське
дунайське пароплавство", звільнити
його від стягнення нарахованої
позивачем пені. На підтвердження
скрутного фінансового стану
відповідач до письмових пояснень додав
довідку товариства від 05.12.2014 року за №
925 (т.2 а.с.22), оперативну інформацією про
наявність кредитів, позик, виплат по
судовим рішенням, складеної у формі
таблиці станом на 02.12.2014 року (т.2 а.с.23),
та довідку від 05.12.2014 року № 031/1482 (т.2
а.с.24).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, надані під час судового
розгляду, проаналізувавши наявні у
справі докази та давши їм правову
оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини сторін виникли в силу
укладеного між ВАТ "Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго",
правонаступником якого є ПАТ
"Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" та Госпрозрахунковим
відокремленим структурним підрозділом
«Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод»
Відкритого акціонерного товариства
"Українське дунайське пароплавство",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Українське
дунайське пароплавство" договору про
постачання електричної енергії № 1 від
31.03.2009 року (т.1 а.с.31-38), відповідно до
умов якого постачальник електричної
енергії продає електричну енергію
споживачу для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, величини якої
по площадках вимірювання та точках
продажу визначені додатком "Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії", а споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору.

Згідно до ч. 6 ст.276 ГК України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Абоненти користуються енергією з
додержанням правил користування
енергією відповідного виду, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України (ч. 1 ст. 277 ГК України).

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується із ст.ст.525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, позивач свої
зобов'язання за договором з постачання
електричної енергії виконував в
повному обсязі. Натомість відповідач
несвоєчасно та не у повному обсязі
сплачував вартість спожитої
електроенергії, у зв'язку з чим позивач
був змушений звернутися до суду з
вимогою про стягнення заборгованості
та нарахованих індексу інфляції, пені
та 3% річних.

Приймаючи до уваги, що після порушення
провадження у справі відповідачем суму
основної заборгованості за спожиту
електричну енергію було сплачено,
позивач, згідно поданої заяви про
зменшення розміру позовних вимог,
наполягає на стягненні пені у сумі 16
505,15 грн., 3 % річних у розмірі 2 421,44 грн.,
інфляційних втрат у сумі 9 339,41 грн., а
також витрат по сплаті судового збору у
сумі 1 827,00 грн.

Аналізуючи вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у сумі 16
505,15 грн., суд зазначає, що згідно до п.3
ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Підпунктом 4.2.1. пункту 4.2 договору
встановлена відповідальність
споживача за порушення термінів
внесення платежів, передбачених
пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору,
визначених додатком „Порядок
розрахунків", у вигляді сплати пені у
розмірі 0,5%, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла на той період, за
кожен день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати.

Зі змісту п. 7 додатку № 5 до договору
"Порядок розрахунків" також вбачається,
що у разі несвоєчасної оплати,
обумовлених даним порядком платежів
Постачальник електричної енергії
проводить Споживачу нарахування пені,
а сума боргу повинна бути сплачена з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та 3 %
річних (т. 1 а.с.46-47).

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу
України прямо вказано на те, що пеня за
прострочку платежу встановлюється за
згодою сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано спеціальним
законом - Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", згідно
з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за
прострочку платежу, що встановлюється
за згодою сторін, обчислюється від суми
простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Крім того, згідно із ч.6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Суд, враховуючи вищезазначені приписи
чинного законодавства, перевіривши
розрахунок пені, наданий позивачем, з
урахуванням наявності факту
прострочення оплати, вважає його
вірним, а вимоги в частині її стягнення
цілком обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до ст. 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233
ГК України, яка цілком кореспондується
із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Враховуючи, що наявність будь-яких
збитків, викликаних простроченням
відповідача, позивачем не доведена та
подібні вимоги позивачем не
заявлялися, а також, приймаючи до уваги
скрутне матеріальне становище
відповідача, що підтверджується
наявною в матеріалах справи довідкою
товариства від 05.12.2014 року за № 925 (т.2
а.с.22), оперативною інформацією про
наявність кредитів, позик, виплат по
судовим рішенням, складеної у формі
таблиці станом на 02.12.2014 року (т.2 а.с.23),
довідкою від 05.12.2014 року № 031/1482 (т.2 а.с.24)
та сплату останнім у добровільному
порядку суми основного боргу, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1060 від 26.09.2014 року (т.1 а.с.128) , суд,
керуючись приписами ч. 3 ст. 551
ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч.1
ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне та
правомірне зменшити нараховану
позивачем пеню до 5 000 грн.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зазначений обов'язок також
передбачений додатком № 5 до договору,
що підписаний обома сторонами (т.1
а.с.46-47).

Таким чином, суд перевіривши
розрахунки позивача щодо стягнення з
відповідача 3 % річних у сумі 2 421,44 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 9 339,41
грн., з урахуванням поданої позивачем
заяви про зменшення їх розміру, дійшов
висновку про задоволення вимог про їх
стягнення у зазначених розмірах.

Приймаючи до уваги, що спір виник
внаслідок неправильних дій
відповідача, а також з урахуванням
висновків Вищого господарського суду
України, викладених у п. 4.3 Постанови
пленуму ВГСУ «Про деякі питання
практики застосування розділу VI ГПК
України» від 21.02.2013 року № 7 (зі змінами
та доповненнями), витрати по сплаті
судового збору відповідно до вимог
ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українське дунайське
пароплавство" (68600, Одеська область,
м.Ізмаїл, вул. Краснофлотська, 28, ) в особі
Госпрозрахункового відокремленого
структурного підрозділу «Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод»
на користь Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго" (65031, м. Одеса,
вул. М. Боровського, 28 Б, код ЄДОРПУ 00131713)
пеню в сумі 5 000 /п'ять тисяч/ грн. 00 коп., 3%
річних у сумі 2 421/дві тисячі чотириста
двадцять одна/ грн. 44 коп., інфляційні
втрати у сумі 9 339/дев'ять тисяч триста
тридцять дев'ять/грн.41 коп., а також
витрати по сплаті судового збору у сумі
1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/
грн.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15 грудня 2014 р.

Суддя
Ю.М. Щавинська