ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 923/1078/14Одеський
апеляційний господарський суд у
складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Савицького Я.Ф.

При секретарі судового засідання
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Ювченко Т.І., за
довіреністю № 07/2600-14 від 27.12.2013 р.;

Від третьої особи - Іванюта О.Д., за
довіреністю № 1075 від 22.07.2014 р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
"Херсонтеплогенерація"

на ршення господарського суду
Херсонської області від 07.10.2014р.

по справі № 923/1078/14

за позовом Приватного підприємства
"Херсонтеплогенерація"

до Херсонського міського міжшкільного
навчально-виробничого комбінату
Херсонської міської ради

про стягнення 56 604,87 грн.,

Встановив:

В липні 2014 року Приватне
підприємство "Херсонтеплогенерація"
(Далі - Підприємство) звернулось до
господарського суду Херсонської
області із позовом до Херсонського
міського міжшкільного
навчально-виробничого комбінату
Херсонської міської ради (Далі -
Комбінат) про стягнення заборгованості
за надані послуги з постачання
теплової енергії в сумі 56 604,87 грн., з
яких: 49 470,35 грн. основного боргу, 3 %
річних в сумі 4 780,41 грн., а також
інфляційні витрати в розмірі 2 354,11 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
Підприємство вказує на порушення
відповідачем п.п. 2.4.1 та 2.4.2 договорів за
2010 - 2012 рр. в частині неоплачених послуг
теплопостачання теплової енергії за
встановленими тарифами в передбачені
договорами термінами.

Сума неоплачених послуг
становить:

- за 2010 р. - 14 883,64 грн.;

- за 2011 р. - 9 000,00 грн.;

- за 2012 р. - 25 586,71 грн.

Посилаючись на норми ст.ст. 625, 901,
903 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 173,
193, 198, 199, 222 Господарського Кодексу
України, позивач просить стягнути з
відповідача вказану заборгованість, а
також 3 % річних в сумі 4 780,41 грн., та
інфляційні нарахування в сумі 2 354,11
грн.

Відповідач не визнає позовні
вимоги, зазначаючи у відзиві, що
відносини, які склались між сторонами
із січня 2010 р. по липень 2011 р.
господарським судом не повинні
розглядатись, на підставі ст. 257 ЦК
України, яка передбачає, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Крім цього, Комбінат вказує на те,
що згідно актів наданих послуг у 2011 р.
на суму 148 838,00 грн. та на суму 190 570,77
грн. у 2012 р., позивачем в
односторонньому порядку були завищені
ціни за договорами №13-б від 26.01.2011 р. та
№13-б від 20.02.2012 р. Однак, незважаючи на
дані обставини, зазначені суми були
оплачені у повному обсязі, що
підтверджено актом звірки взаємних
розрахунків від 07.11.2013 р.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 07 жовтня 2014
року (Суддя Нікітенко С.В.) у
задоволенні позову було відмовлено
повністю.

Мотивуючи прийняте рішення,
місцевий господарський суд, дослідивши
надані сторонами докази, дійшов до
висновку про те, що надання позивачем
послуг на суми, які перевищують
договірні, не охоплюються умовами
договорів, тобто є позадоговірними, а
тому можуть бути стягнуті з посиланням
на інші підстави.

Не погоджуючись із даним рішення
господарського суду, Підприємство
звернулось до апеляційної інстанції із
скаргою, в якій вважає його незаконним
і необґрунтованим, винесеним з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено матеріалами
справи, 15.01.2010 р. між сторонами був
укладений договір № 13-б про постачання
теплової енергії, а також додаткові
угоди до нього № 1 від 22.02.2010 р., № 2 від
24.03.2010 р. та № 3 від 27.04.2010 р. (т.1 а.с. 27 - 37).

Загальна сума договору становила
41 291,92 грн. зі строком його дії до 30.05.2010
р.

01.06.2010 р. між тими ж сторонами був
укладений договір № 13-б на постачання
теплової енергії.

Згідно п.1.1 даного договору,
сторони встановили, що постачальник
(Підприємство) приймає на себе
обов'язок постачати споживачу
(Комбінату) теплову енергію у вигляді
гарячої води, в обумовлених об'ємах, а
споживач зобов'язується приймати та
сплачувати теплову енергію, за
встановленими тарифами в термін,
передбачений цим договором.

Відповідно до п.4.2 загальна сума
договору складає 111 793,00 грн., що
становить 194,08 Гкал.

Строк дії даного договору
встановлено до 31.12.2010 р. (т.1 а.с. 38 - 45).

В подальшому, у 2011 році між
Підприємством та Комбінатом були
укладені два договори за №13-б від 01.01.2011
р. на загальну суму 115 910,00 грн. та за
№13-б від 28.12.2011 р. на загальну суму 30
000,00 грн. строком дії до 31.12.2011 р. (т.1 а.с. 46
- 57).

20 лютого 2012 року між сторонами
був укладений договір №13-б на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води обсягом 206,94 Гкал на суму 190
072,00 грн. строком дії до 31.12.2012 року (т. 1
а.с. 58 - 66).

В березні 2014 року позивач
звернувся до відповідача із претензією
про сплату заборгованості в сумі 44 669,66
грн. за надані послуги теплопостачання
(т.1. а.с. 84 - 85).

У відзиві на претензію, Комбінат
вказує на те, що позивачем в
односторонньому порядку була завищена
ціна договорів: у 2011 році на 2 928,00 грн.,
у 2012 році на 498,77 грн. Однак, незважаючи
на дані обставини, Комбінат в повному
обсязі оплатив виставлені рахунки у 2011
році на суму 148 838,00 грн. та у 2012 році на
суму 190 570,77 грн., а тому заборгованості
перед Підприємством у зазначеній сумі
не існує (т. 1 а.с. 87 - 89).

Із наявного в матеріалах справи
акту звірки від 01.10.2010 року вбачається,
що у відповідача існувала
заборгованість в сумі 1 530,65 грн., яка в
грудні 2010 року була сплачена, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 204 від 15.12.2010 р. на зазначену суму (т. 2
а.с. 6 - 7).

В подальшому, між сторонами
складались акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) протягом 2011 - 2012 рр.,
позивачем виставлялись
рахунки-фактури, за якими відповідачем
здійснювалась їх оплата (т. 2 а.с. 8 - 63).

Відповідно до вимог Наказу
Міністерства Фінансів України від
11.08.1994 р. № 69 на виконання Закону
України „Про бухгалтерській облік і
фінансову звітність в Україні" для
підтвердження правильності та
достовірності даних обліку та
звітності суб'єктами господарювання
всіх форм власності, щороку в
обов'язковому порядку перед складанням
річної звітності, проводиться
інвентаризація фінансових зобов'язань,
при якій кредитор (позивач) повинен був
надати дебітору (відповідачу) акти
інвентаризаційних розрахунків.

Матеріали справи не містять даних
щодо неоплачених послуг
теплопостачання в 2010 р. на суму 14 883,64
грн., в 2011 р. в розмірі 9 000,00грн. та в 2012
р. в сумі 25 586,71 грн.

В акті звірки взаєморозрахунків
від 07.11.2013 р., який підписаний
посадовими особами обох сторін, жодна
із зазначених сум, в ньому не вказана (т.
2 а.с. 112).

Крім цього, слід зазначити, що в
матеріалах справи відсутні також дані,
які б підтверджували факти споживання
Комбінатом теплової енергії у обсягах
більших, ніж передбачено укладеними
договорами. Оскільки, відповідно
додатку № 3 до договорів, облік
кількості теплової енергії,
здійснюється позивачем розрахунковим
способом, в зв'язку з відсутністю у
відповідача приладів обліку теплової
енергії.

Відповідно до положень ст. 193
Господарського Кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи викладене, судова
колегія погоджується із правовою
позицією місцевого господарського
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позову, в зв'язку з
ненаданням до суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували наявність
заборгованості відповідача у період з
2010 по 2012 роки.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
винесено при повному з'ясуванні та
дослідженні всіх обставин справи з
правомірним застосуванням норм
діючого законодавства, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд
-

Постановив:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Херсонтеплогенерація" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 07.10.2014р. у
справі № 923/1078/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано
18.12.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Я.Ф. Савицький