ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 909/801/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В.
(доповідач),суддів :Мачульського Г.М.,
Полянського А.Г.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали касаційної
скаргиКосівського споживчого
товариства на постановувід 22.10.2014
Львівського апеляційного
господарського судуу справі№
909/801/14господарського суду
Івано-Франківської областіза
позовомКосівського споживчого
товариствадоТериторіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Косівської районної
державної адміністраціїпростягнення 57
450,17 грн, з яких 52 381,52 грн основний борг, 2
511,29 грн інфляційні нарахування, 348,73 грн
3% річних, 2 208,63 грн штрафв судовому
засіданні взяли участь представники
:від позивача: від відповідача:не
з'явились не з'явилисьВ С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області (суддя
Неверовська Л.М.) від 22.08.2014, залишеним
без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Кузь В.Л., судді -
Галушко Н.А., Орищин Г.В.) від 22.10.2014, у
справі № 909/801/14 в позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені по справі судові
акти та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст.193 ГК
України, ст.ст.525, 526, 530, 610, 611 ЦК України,
ст.ст.32, 33, 34 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач повністю заперечує
викладені в ній доводи.

Сторони не скористалися наданим
процесуальним правом на участь в
засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів Вищого господарського
суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Косівське споживче товариство
звернулося до Господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу №12 від 01.02.2012в сумі 57
450,17 грн, з яких 52 381,52 грн основний борг, 2
511,29 грн інфляційні нарахування, 348,73 грн
3 % річних, 2 208,63 грн штраф. Позов
вмотивовано тим, що відповідачем не
оплачено отриманий товар у повному
обсязі.

Судами встановлено таке.

Між Косівським споживчим товариством
та Територіальним центром соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації укладено договір
купівлі-продажу №12 від 01.02.2012 (т.1 а.с.7).

Згідно п.1.1. договору продавець
зобов'язується поставити згідно заявки
покупця товари: продукти харчування, в
асортименті та по цінах, вказаних у
накладних, які є невід'ємною частиною
договору, а останній - приймати та
своєчасно оплачувати поставлений
товар та надані послуги на умовах
останнього.

Орієнтовна вартість договору 50 000,00 грн.

08.06.2012 та 25.12.2012 між сторонами укладено
додаткові угоди №12 до договору
купівлі-продажу (т.1 а.с.8-9), відповідно
до яких вартість договору збільшено на
суми 49 000,00 грн та 500,00 грн відповідно, у
зв'язку із збільшенням потреби.

25.01.2013 між тими ж сторонами укладено
договір купівлі-продажу №5,
аналогічного змісту (т.1 а.с.10), проте
орієнтовною вартість 24 600,00 грн.

Додатковими угодами №5 до договору (т.1
а.с.11-12) вартість договору збільшено на
суми 57 400,00 грн та 17 388,00 грн - відповідно.

Згідно п.2.5 укладених договорів
купівлі-продажу приймання-передача
товару здійснюється згідно накладної,
на основі представленої покупцем
довіреності, документа, що засвідчує
особу одержувача, копії свідоцтва
платника податку на додану вартість.

Згідно п.п.3.1., 3.2. договорів покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару. Розрахунок проводиться
шляхом перерахування суми вартості
товару у безготівковому порядку в
гривнях на банківський рахунок
продавця.

В матеріалах справи містяться розхідні
накладні від 25.01.2013, від 28.01.2013, від
14.03.2013, від 15.03.2013, від 16.04.2013, від 17.04.2013,
від 16.05.2013, від 27.06.2013, від 01.07.2013, від
29.07.2013, від 31.07.2013, від 27.08.2013, від 22.10.2013,
від 13.11.2013, від 19.11.2013, від 21.11.2013, від
27.12.2013 та від 23.01.2014 (т.1 а.с.13-31).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
правомірно виходили із такого.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 ЦК України за
договором купівлі-продажу покупець
зобов'язаний оплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Положенням ст.610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивач поставив відповідачу товар
згідно Договору №12 від 01.02.2012 та №5 від
25.01.13, що підтверджується розхідними
накладними зазначеними вище.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/70 (із змінами і доповненнями),
визначено, що первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарських операцій,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових
реквізитів кореспондується з пунктом
2.4. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, згідно якого
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складається документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції (у
натуральному та/або у вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

За оцінкою судів розхідні накладні від
28.01.2013 №135 на суму 3 765 грн, від 15.03.2013 №185
на суму 2 7205 грн, від 16.05.2013 на суму 9 042,27
грн, від 13.11.2013 на суму 13 631,50 грн, від
21.11.2013 №376 на суму 10 451,50 грн, на які
посилається позивач, як на доказ
наявності боргу, не є належними та
допустимими доказами одержання товару,
оскільки оформлені без дотримання
вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", позаяк не містять
обов'язкових реквізитів необхідних для
первинних документів, а саме не
підписані уповноваженою особою та не
містять печатки відповідача, в них
зазначено лише прізвище особи, яка з
обґрунтувань позивача прийняла товар.

Крім цього судами встановлено, що
позивачем не надано доказів наявності
в особи, яка підписувала зазначені
накладні, довіреності від відповідача
на отримання зазначених у накладних
товарно-матеріальних цінностей, як
підстави виникнення обов'язку оплати
вартості товару

Посилання скаржника на акт звірки
взаєморозрахунків, як на доказ
наявності боргу, правомірно
спростовано тим, що акт звірки
взаєморозрахунків між Косівським
споживчим товариством та
Територіальним центром соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації від 16.01.2014, є фіксуючим
інформативним документом, не є
первинним документом і не доводить
факту будь-яких господарських операцій
(поставки, надання послуг, тощо), він є
лише відображенням руху коштів в
бухгалтерському обліку підприємств та
носить інформаційний характер. За
оцінкою суду акт звірки підписаний
тією ж особою, що і накладні, проте, як
вбачається з розписки від 27.03.2014,
складеної Нагуш Л.М. та поданої
позивачем як додаток до додаткових
пояснень суду апеляційної інстанції,
зазначена особа зобов'язалася особисто
повернути позивачу кошти в розмірі
заявлених позовних вимог на суму 53 269,00
грн. За оцінкою суду Нагуш Л.М. як
фізична особа, отримала для власних
потреб матеріальні цінності в
зазначеному розмірі, що спростовує
наявність вини відповідача щодо
наявності боргу перед позивачем на
суму позовних вимог.

Акт звірки взаєморозрахунків від 01.04.2014
за оцінкою суду також не є належним та
допустимим доказом наявності боргу,
оскільки, крім іншого, не містить
підпису та печатки відповідача.

Касаційна інстанція погоджується з
висновком судів, що зазначеним вище
спростовуються доводи позивача
стосовно невиконання відповідачем
умов укладених договорів та оплати
отриманого товару в неповному обсязі.

Твердження заявника про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження та
суперечать матеріалам справи, в зв'язку
з чим підстав для скасування прийнятих
у справі рішень колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Косівського
споживчого товариства залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 у справі
№ 909/801/14 залишити без змін.

Головуючий-суддя
С.Бакуліна

Судді
Г.Мачульський

А.Полянський