м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "РАВ"
до Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Експобанк" та
Фонду гарантування вкладів фізичних
про зобов'язання вчинити дії
Суддя
Представники сторін:
від позивача: Баца К. В. - представник за
від відповідача 1: Вергелес Д. Є. -
представник за довіреністю
від відповідача 2: Костюков -
представник за довіреністю
Заявлено позов про зобов'язання ПАТ
"Комерційний банк "Експобанк"
перерахувати на поточний рахунок ДПАТ
"НАК "Украгролізинг", відкритий у ПАТ
"Альфа-банк" в м. Києві, код банку 300346,
призначенням платежу: поточний
лізинговий платіж згідно рахунку № 7188
від 01.09.2014 та договору № 14-070332 від 05.06.2007,
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем Договору банківського
рахунку № 5796 від 09.10.2008.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.10.2014 порушено провадження
призначено на 17.11.2014.
Ухвалою суду від 17.11.2014 залучено до
участі у справі в якості відповідача 2
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб та відкладено розгляд справи на
12.12.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача 1 по справі надійшов
відзив на позов в якому відповідач
зазначив, що ПАТ "Комерційний банк
"Експобанк" було віднесено по категорії
неплатоспроможних та запроваджено
тимчасову адміністрацію. Під час
тимчасової адміністрації, серед іншого
не здійснюється примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язання перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку;
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами. А тому, позовні вимоги є
Представник позивача в судове
засідання 15.12.2014 з'явився та надав суду
письмові пояснення по справі, в яких
зазначив, що платіжне доручення № 2437
від 09.09.2014 було виконане та грошові
рахунку позивача та з
кореспондентського рахунку
відповідача, перераховані на рахунок
отримувача в ПАТ «Альфа-банк», а тому
позивач не несе відповідальності за
прострочення перед ДПАТ «НАК
Відповідач 1 в судовому засіданні 15.12.2014
заперечував проти заявлених позовних
Відповідача 2 в судове засідання 15.12.2014
з'явився та надав клопотання про
припинення провадження у справі до
відповідача 2, оскільки Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб є
спеціалізованою установою, яка
виконує функції державного управління
у сфері гарантування вкладів фізичних
осіб, то спори, які виникають у цих
правовідносинах, є публічно-правовими
та підлягають розгляду за правилами
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.12.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
позивача та відповідачів, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.10.2008 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "РАВ" (клієнт) та
Публічним акціонерним товариством
"Комерційний банк "Експобанк" (банк)
було укладено договір банківського
рахунку № 5796 від 09.10.2008, відповідно до
умов якого банк відкриває клієнту
поточний рахунок в національній валюті
України № 6101 та приймає і
зараховує на рахунок грошові кошти, що
надходять банку, а також виконує
розпорядження клієнта на здійснення
операцій за рахунком, в тому числі на
переказ грошових коштів з рахунку за
допомогою платіжних інструментів (п.1.1.
договору).

Згідно з пунктом 2.2.1 договору клієнт
має право самостійно розпоряджатись
грошовими коштами рахунку з
дотриманням вимог чинного
законодавства, за винятком обтяжень,
передбачених законами України.

Відповідно до пункту 2.3.2 договору банк
зобов'язаний зокрема: своєчасно
здійснювати операції за рахунком
відповідно до законодавства України;
виконувати розрахункові документи, що
надійшли до банку протягом
операційного часу - в день їх
надходження; після операційного часу -
наступного банківського дня.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором банківського рахунка.

Відповідно до частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Нормами частини 1, 3 статті 1075
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Статтею 51 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України;
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Відповідно до п.1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21 січня
2004р. № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004р. за №
377/8976, доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, установлений
законодавством України.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4. Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
передбачено, що міжбанківський переказ
виконується в строк до трьох
операційних днів.

Відповідно до п. 2.3.2 договору банк
виконує розрахункові документи
клієнта, що надійшли до банку як в
операційний день та і в
післяопераційний час наступного
банківського дня.

Позивачем було подано відповідачу
платіжне доручення № 2437 від 09.09.2014р. на
переказ грошових коштів в сумі 64204,08
грн. на користь ДПАТ «НАК
«Украгролізинг». Зазначене платіжне
доручення отримано банком 09.09.2014р., що
підтверджується відповідною відміткою
банку на платіжному дорученні в
розділі «Одержано банком».

Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» під час використання
розрахункового документа ініціювання
переказу є завершеним для платника - з
дати надходження розрахункового
документу на виконання до банку
платника; для банку платника - з дати
списання коштів з рахунка платника та з
кореспондентського рахунку банку
платника у разі обслуговування
отримувача в іншому банку.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, банк платника на
всіх примірниках прийнятих
розрахункових документів обов'язково
заповнює реквізити «Дата надходження»
і «Дата виконання». У розрахункових
документах «Дата виконання» має
відповідати, зокрема, даті списання
коштів з рахунку платника та з
кореспондентського рахунку банку
платника в разі обслуговування
отримувача в іншому банку.

Згідно з наявною на платіжному
дорученні № 2437 від 09.092014 року
відміткою, зокрема штампу «Проведено
банком» вбачається, що списання коштів
з рахунку позивача було вчинено
відповідачем 09.09.2014 року та саме цього
дня грошові кошти були списані з
кореспондентського рахунку
відповідача.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» переказ вважається
завершеним з моменту зарахування суми
переказу на рахунок отримувача або її
видачі йому в готівковій формі.

Разом з тим, згідно з випискою АТ «КБ
«Експобанк» по особовому рахунку №
6101 кошти у розмірі 64204,08 грн.,
спрямовані позивачем 09.09.2014 року на
сплату поточного лізингового платежу
згідно рахунку № 7188 від 01.09.2014 та
договору № 14-070332 від 05.06.2007, в тому числі
ПДВ 10700,68 грн. були повернуті платнику.

При цьому, судом встановлено, що
Постановою Правління Національного
банку України №597 від 24.09.2014 віднесено
АТ "КБ "ЕКСПОБАНК" до категорії
неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №97
від 25.09.2014 розпочато з 25.09.2014 процедуру
виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ЕКСПОБАНК" з ринку шляхом
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації.

На даний час у АТ "КБ "ЕКСПОБАНК"
відсутня можливість здійснити
перерахування грошових коштів з
рахунку Позивача, оскільки Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" встановлено
обмеження на задоволення вимог по
зобов'язанням банку.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про банки та банківську діяльність",
кредитор банку - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до пунктів першого та
другого частини п'ятої статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку.

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України (із змінами
і доповненнями, внесеними згідно із
законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від
04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк,
зокрема, зобов'язується виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання щодо переказу
коштів, в тому числі у зв'язку із
закриттям рахунку, з рахунку позивача,
відкритому у відповідача, на його
рахунок в іншому банку чи на рахунок
контрагента позивача є майновим
зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", і тому не можуть бути задоволені
його вимоги до відповідача від часу
запровадження у останньому тимчасової
адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту 3
частини 2 статті 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду має
право продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірних платіжних
доручень позивача та заяв про
перерахування залишку коштів на
рахунках.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача не підлягають задоволенню.
При цьому суд звертає увагу позивача на
те, що позивач може захистити свої
майнові права за договором
банківського рахунку в порядку
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі якщо, спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають при укладенні,
зміні, розірванні і виконання
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших
підстав, крім спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного суду України та
адміністративних судів.

Статтею 3 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з частиною першою
статті 17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", Фонд є установою, що виконує
спеціальні функції у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб та
виведення неплатоспроможних банків з
ринку. Здійснення фондом відповідних
заходів пов'язаних з ліквідацією банку
та організацією виплат відшкодувань за
вкладами належить до функцій фонду
відповідно до частини другої статті 3
Закону.

У пункті 25 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів",
спори з Фондом, що виникають з
правовідносин, пов'язаних з виконанням
його функцій, є публічно-правовими та
підлягають розгляду за правилами КАС
України.

Спір у зазначеній справі, в частині
вимог до відповідача 2, виник між Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "РАВ" та пов'язаний з
виконанням Фондом його спеціальних
функцій, тобто правовідносини в цій
частині є публічно-правовими.

За наведених обставин, спір в частині
вимог до відповідача 2, підлягає
розгляду в адміністративному суді,
тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України клопотання відповідача 2 є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
а провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, п.1 ч.1 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові до Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Експобанк" відмовити.

2. Провадження у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "РАВ" до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
припинити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.12.2014

Суддя
О.А.Грєхова