ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 922/5182/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДП "Металіст-СМК", м.
Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стройиндустрия", м.
Харків про стягнення коштів у розмірі
13265000,00 рос.рублів за участю :

Представник позивача - Ковальчук Г.В.,
довіреність б/н від04.11.2014 р.;

Представник відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДП "Металіст-СМК"
звернувся до Господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройиндустрия», в
якому просив стягнути попередню оплату
за Договором поставки у розмірі 90000,00
грн., а також покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору. В
обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором на виготовлення, поставку
металоконструкції за № 04/07-01 від 04.07.2012
року.

Ухвалою суду від 13.11.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/5182/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 09 грудня 2014 року.

Через канцелярію суду 04.12.2014 року від
позивача надійшла заява про збільшення
розміру позовних вимог (вх.№43579) з
поясненнями щодо суми збільшення
позовних вимог, в яких просив стягнути
з відповідача 13265000,00 рос. рублів, що
станом на 02.12.2014 року за офіційним
курсом НБУ складає 3 867 808,70 грн. Також,
позивачем були надані витребувані
судом документи.

Надані документи були досліджені судом
та долучені до матеріалів справи.

Від відповідача 08.12.2014 року до суду
надійшов відзив (вх.№43835), в якому він
заперечує проти заявлених позовних
вимог та просить у задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на те, що обов'язок на виготовлення та
відвантаження металоконструкції,
визначений договором, укладеним між
сторонами, припинився внаслідок
неможливості його виконання на
підставі ст. 607 ЦК України. Також,
відповідач просивсуд розглядати
справу за відсутності його
представника.

09 грудня 2014 року від позивача надійшла
заява про збільшення позовних вимог
(вх. №44340) з поясненнями щодо суми
збільшення позовних вимог, з вказівкою
на те, що оскільки розрахунки між
сторонами велися в російських рублях і
сума неповернутих грошових коштів
складає 13265000,00 рос.рублів, то сума боргу
відповідача відповідно до офіційного
курсу гривні щодо російських рублів на
09.12.2014 року складає 3877890,10 грн.

Враховуючи, що згідно ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення
справі збільшити розмір позовних
вимог, суд приймає заяву позивача та
продовжує розгляд справи з її
урахуванням.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, у відзиві,
наданому до суду 08.12.2014 року, проти
позовних вимог заперечував з підстав,
викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення
представника,позивача суд встановив
наступне.

«04» липня 2012 року між позивачем - ООО
«ДП
«Металлист-Стройметаллконструкция»
(покупець) та відповідачем - ТОВ
«Стройиндустрия» (постачальник) було
укладено договір на виготовлення,
поставку металоконструкцій за № 04/07-01.

Відповідно до розділу 1 договору
відповідач зобов'язався виготовити
металоконструкції відповідно до
проектно-кошторисної документації та
відвантажити металоконструкції,
поставити на умовах СРТ (відповідно до
ІНКОТЕРМС-2000), а позивач зобов'язався
оплатити металоконструкції відповідно
до умов Договору.

Пунктом 6.3 договору встановлено
порядок розрахунків: попередня оплата
товарних партій - 100%.

Так, на виконання обов'язку,
визначеного договором, Позивач
здійснив попередню оплату товару на
загальну суму 14085000,00 рос. руб., що
підтверджується доданою до матеріалів
справи випискою із особового рахунку
ООО «ДП
«Металлист-Стройметаллконструкция».

Пунктом 1 Додаткової угоди № 01/10 від
01.10.2013 року до договору встановлено
термін відвантаження - 01.08.2014 року.
Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди
встановлено, що у разу
непоставки/недопоставки товару
можливе повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, та
визнається відповідачем, позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, здійснивши попередню
оплату відповідачу у розмірі 14085000,00
рос. руб. Відповідач, в свою чергу,
зобов'язань з поставки товару не
виконав, а 01.11.2013 року повернув частину
грошових коштів попередньої оплати,
внесеної позивачем у розмірі 820000,00 рос.
руб., що підтверджується наданою
банківською випискою з рахунку
відповідача.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем було направлено на адресу
відповідача претензію-вимогу вих.№ б/н
від 07 серпня 2014 року, якою повідомив про
відмову від договору та вимагав
повернути перераховані грошові кошти у
розмірі 13265000,00 рос.рублів. Вказану
претензію-вимогу було вручено
директору ТОВ «Стройиндустрия»
Олійнику В.І. 07.08.2014, що підтверджується
відповідною відміткою на
претензії-вимозі. Однак, зазначена
претензія була залишена відповідачем
без розгляду та без задоволення,
доказів виконання своїх зобов'язань з
повернення попередньої оплати за
договором відповідачем не надано.

Дослідивши надані суду докази, суд
вважає позовні вимоги позивача
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі з огляду на наступне.

За приписами ст. 5 Закону України «Про
міжнародне приватне право» у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
міжнародне приватне право» при
визначенні права, що підлягає
застосуванню, суд чи інший орган
керується тлумаченням норм і понять
відповідно до права України, якщо інше
не передбачено законом.

Судом враховано, що відповідно до п.9.1.
укладеного договору у разі неналежного
виконання зобов'язання сторонами по
договору, сторони несуть
відповідальність згідно з діючим
законодавством України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 44 Закону України
«Про міжнародне приватне право» у разі
відсутності згоди сторін договору про
вибір права, що підлягає застосуванню
до цього договору, застосовується
право відповідно до частин другої і
третьої статті 32 цього Закону, при
цьому стороною, що повинна здійснити
виконання, має вирішальне значення для
змісту договору, є продавець - за
договором купівлі-продажу.

Враховуючи те, що договором, укладеним
між відповідачем і позивачем, сторони
погодили право, яке підлягає
застосуванню, а також в силу ст. 5 та п.1
ч.1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне
приватне право» до вказаних
правовідносин застосовується право
відповідача, тобто право України.

За приписами ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Частиною 2 статті 617 ЦК України
встановлено, що не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Згіднозі ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відтак, суд не приймає до уваги
твердження відповідача про те, що його
зобов'язання за договором припинилися
у зв'язку із неможливістю виконання з
огляду на те, що суду не було надано
доказів на підтвердження факту
неможливості виконання зобов'язання.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав
позовнихвимог і пояснень щодо них, суд
виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певнудію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. (ст. 509 ЦК
України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України, ст.ст. 525-526
ЦК України одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.
Зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов`язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Таким чином, оскільки відповідач,
отримавши від позивача суму
попередньої оплати за договором,
порушив обов'язок щодо передання
товару у встановлений договором
термін, то позивач мав право вимагати
повернення суми попередньої оплати.

Частиною 2 статті 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що вказана сума боргу
відповідачем не оспорена, а також
враховуючи, що у встановлений ч. 2 ст. 530
ЦК України відповідач суму попередньої
оплати не повернув, доказів погашення
боргу суду не надав, позовні вимоги
позивача в частині стягнення суми
попередньої оплати у розмірі 13265000,00
рос. рублів є обґрунтованими,
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові від 18 грудня 2009 року № 14 у
«Про судове рішення у цивільній
справі» в пункті 14 роз'яснив, що
оскільки згідно із ч.1 ст.192 Цивільного
кодексу України законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня, то при задоволенні позову про
стягнення грошових сум суди повинні
зазначати в резолютивній частині
рішення розмір суми, що підлягає
стягненню, цифрами і словами у грошовій
одиниці України - гривні. У разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті суду
слід у мотивувальній частині рішення
навести розрахунки з переведенням
іноземної валюти в українську за
курсом, встановленим Національним
банком України на день ухвалення
рішення.

Станом на 09.12.2014 року згідно офіційного
курсу гривні щодо російського рубля,
який встановлений Національним банком
України, 10 російських рублів
еквівалентно 2.9234гривням. Перевіривши
на відповідність закону та офіційному
курсу валют подані позивачем
розрахунки заборгованості, суд вважає
обґрунтованою та підтвердженою
належними доказами вимогу позивача про
стягнення з відповідача суми
попередньої оплати у розмірі 13265000,00
рос.рублів, що станом на день ухвалення
рішення за офіційним курсом НБУ станом
на день прийняття рішення складає
3877890,10 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд зазначає, що Позивачем при
поданні позовної заяви було сплачено
судовий збір у розмірі 1827,00 (одна тисяча
двадцять сім) гривень 00 копійок, що
підтверджується квитанцією, що
міститься у матеріалах справи.

Відповідно до підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
сплачується у розмірі 2 відсотків ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат. Враховуючи те, що
Позивачем збільшено розмір позовних
вимог, то за подання позовної заяви до
господарського суду мало бути сплачено
73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят)
гривень 00 копійок, однак до заяви про
збільшення розміру позовних вимог
доказів спати судового збору позивачем
додано не було.

Відповідно до п. 2.23 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 року, якщо факт недоплати
судового збору з'ясовано господарським
судом у процесі розгляду прийнятої
заяви (скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може
зобов'язати позивача (заявника,
скаржника) доплатити належну суму
судового збору і подати суду
відповідні докази у встановлений ним
строк та за необхідності відкласти
розгляд справи або оголосити перерву в
засіданні (стаття 77 ГПК); у разі
неподання доказів оплати - стягнути
належну суму судового збору за
результатами вирішення спору з
урахуванням приписів частин першої -
четвертої статті 49 ГПК або ж залишити
позов (заяву, скаргу) без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 названого Кодексу.

Керуючись положеннями вказаної
Постанови та встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
суд згідно із ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладає на відповідача.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 року у разі коли
господарським судом було відстрочено
сплату позивачем судового збору, який з
тих чи інших причин до прийняття
рішення зі справи сплачено не було, а
останнє прийнято на користь позивача,
то стягнення суми судового збору
здійснюється безпосередньо з
відповідача у дохід Державного бюджету
України.

Керуючись Законом України «Про
міжнародне приватне право», ст.ст. 525, 526,
546, 549, 610, 611, 612, 625, 693, 901 ЦК України, ст.193
ГК України, ст.ст. 33, 43, 44, 49, 65 ст.ст.82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТРОЙИНДУСТРИЯ»
(, юридична адреса: 61106, м.
Харків, вул. Плиткова, б. 12) на користь
Общества с ограниченной
ответственностью «ДП
«МЕТАЛЛИСТ-СТРОЙМЕТАЛЛКОНСТРУКЦИЯ
(основний державний реєстраційний
номер 402, юридична адреса: 308036,
Российская Федерация, г. Белгород, ул.
Есенина, д.8, оф.1) попередню оплату за
договором у розмірі 13265000,00 (тринадцять
мільйонів двісті шістдесят п'ять тисяч)
рос.рублів, що станом на день ухвалення
рішення за офіційним курсом НБУ на день
ухвалення рішення становить 3877890,10 (три
мільйони вісімсот сімдесят сім тисяч
вісімсот дев'яносто гривень, 10 копійок)
та 1827,00 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім гривень, 00 копійок) судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТРОЙИНДУСТРИЯ»
(, юридична адреса: 61106, м.
Харків, вул. Плиткова, б. 12) в дохід
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 71 253 (сімдесят однієї
тисячі двохсот п'ятдесяти трьох)
гривень 00 копійок.

Видати наказ післянабрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк