ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.14р. Справа № 904/8548/14За позовом:
товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-Маркет", смт.
Ювілейне

до відповідача-1: товариства з
обмеженою відповідальністю "Чиста
планета", м. Дніпропетровськ

до відповідача-2: приватного
підприємства "Український
інформаційний центр екологічних
технологій експертизи та аудиту", м.
Київ

про визнання договору поруки недійсним

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Гайдай Р. В., довіреність
№ 14/11/14 від 14.11.2014 року, представник

Від відповідача-1: Сумський С. М.,
довіреність № 10/2014 від 10.01.2014 року,
представник

Від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТБ-маркет"
звернулося до господарського суду із
позовом, яким просить визнати договір
поруки №б/н від 26.10.2013 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами ознайомлення з
матеріалами справи №910/22288/14 у
господарському суді м. Києва позивачу
стало відомо про укладення договору
поруки №б/н від 26.10.2013 року між
відповідачами-1,2, відповідно до якого
відповідач-2 зобов'язується солідарно
відповідати перед відповідачем-1 за
виконання позивачем зобов'язань
відносно оплати вартості товару,
поставленого по договору поставки №37820
від 01.01.2013 року. Однак цей договір був
укладений без попередньої згоди на те
позивача, що в свою чергу,
підтверджується відсутністю на
договорі поруки будь-якої печатки та
підпису уповноваженого представника
позивача та є підставою визнання
договору поруки недійсним. Укладення
фіктивного договору поруки, який
жодним чином не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, змінює підсудність
спору.

Відповідач-1 проти задоволення позову
заперечує, доводи, наведені позивачем у
позовній заяві вважає безпідставними,
не обґрунтованими та такими, що не
відповідають нормам діючого
законодавства. Відповідно до положень
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається між кредитором і
поручителем і боржник не є стороною по
договору поруки, що не тягне за собою
зміну об'єму прав та обов'язків
боржника. Також, відсутність обов'язку
кредитора або поручителя на отримання
згоди боржника на укладення договору
поруки не порушує умов дійсності
договору та не є підставою для визнання
його недійсним. Оскільки один з
відповідачів зареєстрований у
Дніпропетровській області, звернення з
позовом до господарського суду
Дніпропетровської області вважає
правомірним. Твердження про
фіктивність договору поруки
безпідставні, оскільки сторони
договору поруки підтвердили своїми
діями, що даний договір був спрямований
на настання правових наслідків, що ним
обумовлені.

Відповідач-2 проти задоволення
позовних вимог заперечує, вважає
доводи наведені позивачем у позовній
заяві безпідставними та такими, що не
відповідають нормам діючого
законодавства. Договір поруки є
двостороннім правочином, який
укладається між поручителем та
кредитором, при цьому законодавство не
передбачає обов'язку сторін договору
поруки отримувати будь-яку згоду
боржника. Відповідно до положень
цивільного законодавства, договір
поруки, у разі виконання поручителем
обов'язку боржника ніяким чином не
впливає на права та обов'язки боржника.
Також відповідач-2 посилається на те, що
договір поруки був спрямований на
реальне настання правових наслідків.
Відповідач-2 просить розглянути справу
без його участі.

Ухвалою господарського суду від 02.12.2014
року розгляд справи було відкладено на
22.12.2014 року.

У судовому засіданні 22.12.2014 року
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-1,
господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.01.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "АТБ-Маркет" (далі -
Покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Чиста планета" (далі -
Постачальник) укладено договір
поставки №37820 (далі - Договір поставки),
згідно п.1.1 якого Постачальник
зобов'язався в порядку та строки,
встановлені договором, передати товар
у власність Покупця, в певній
кількості, відповідної якості та по
узгодженій ціні, а Покупець прийняти
товар та оплатити його на умовах,
визначених цим договором.
Найменування, асортимент та ціна
товару, що поставляється, вказуються у
Додатку №1 до цього договору
("Специфікація"/"Прайс-лист"), які є його
невід'ємною частиною.

Договір поставки вступає в силу з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та діє протягом 12 місяців (п.10.1
договору).

26.10.2013 року між приватним підприємством
"Український інформаційний центр
екологічних технологій експертизи та
аудиту" (далі - Поручитель) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Чиста планета" (далі -
Кредитор) було укладено договір поруки
№б/н (далі - Договір поруки), відповідно
до п. 1.1 Поручитель зобов'язується
солідарно відповідати перед
Кредитором за виконання товариством з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-Маркет" (далі - Боржник) відносно
оплати вартості товару, який
поставлений Кредитором Боржнику за
Договором поставки №37820 від 01.01.2013 року
(далі - Основний договір) з всіма
змінами та доповненнями, на суму не
більше 2 000 грн.

Послуга по наданню поручительства
Поручителем по даному договору є
безкоштовною (п. 1.2 Договору поруки).

Поручитель зобов'язаний виконувати за
Боржника зобов'язання останнього
відносно сплати вартості товару,
переданого Кредитором Боржнику у
відповідності з основним договором (п.
2.1 договору поруки).

Згідно п. 2.2. Договору поруки, Кредитор
не має права вимагати від Поручителя
виконання зобов'язань за Боржника в
частині оплати сум основного боргу,
який виник на підставі Основного
договору на суму, що перевищує 2 000,00 грн.

Пунктом 2.3. Договору поруки
встановлено, що всі права та
зобов'язання по Основному договору
залишаються у Боржника.

Протягом строку дії даного договору,
Кредитор не має права змінювати умови
Основного договору без згоди на це
Поручителя. В іншому випадку
Поручитель не відповідає перед
Кредитором за виконання Боржником
своїх зобов'язань з моменту внесення
таких змін (п. 2.4 Договору поруки).

У відповідності до п.3.1 Договору поруки,
Поручитель та Боржник несуть
солідарну відповідальність перед
Кредитором за виконання зобов'язань в
частині оплати вартості товару по
Основному договору.

Сторони несуть передбачену діючим
законодавством України
відповідальність за збитки, нанесені
один одному у випадку невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань по
даному договору (п. 3.2 Договору поруки).

Договір поруки вступає в силу з моменту
його підписання та діє до 31.12.2015 року
(п.4.1 Договору поруки). Поручительство
по даному договору діє до 31.12.2015 року
(п.4.2 Договору поруки).

Позивач посилається на відсутність
волевиявлення боржника щодо укладення
договору поруки, вважає, що договір
поруки вчинений відповідачами без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися ним, у зв'язку з чим
є фіктивним у відповідності до
положень ст. 234 ЦК України та повинен
бути визнаний судом недійсним в силу
ст.ст. 203, 215 ЦК України, проти чого
заперечує відповідач-1, що і є причиною
спору.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України).

Частинами 1, 3, 5 статті 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Загальні засади поруки визначені
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. (ч. ч. 1, 2
ст. 553 Цивільного кодексу України).

Порука як вид забезпечення
зобов'язання спрямована на можливість
задоволення вимог кредитора за рахунок
солідарного або субсидіарного
боржника за цим зобов'язанням у випадку
його порушення основним боржником.

Загальні правила щодо заміни сторони в
зобов'язанні встановлені статтями 512-520
Цивільного кодексу України. Цими
правилами визначений перелік випадків,
внаслідок яких кредитор у зобов'язанні
може бути замінений, у тому числі, в
інших випадках, встановлених законом.
При цьому, кредитор у зобов'язанні не
може бути замінений, якщо це
встановлено договором або законом.
Щодо заміни боржника у зобов'язанні,
діє правило про те, що таке можливо лише
за згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Отже, закон не встановлює обов'язкову
участь або надання згоди при укладенні
договору поруки з боку основного
боржника, якщо це не передбачено
договором щодо основного зобов'язання
або прямо не заборонено спеціальними
нормами (нормами законодавства в
окремих правовідносинах).

Слід також зазначити, що відсутність в
договорі поруки участі основного
боржника не є порушенням положень,
визначених статтею 626 Цивільного
кодексу України, на що посилається
позивач. Зокрема, позивач стверджує, що
виникнення певних зобов'язань у
основного боржника можливе лише при
наявності його волевиявлення при
укладенні договору поруки. На думку
позивача це випливає із визначення
такого поняття як договір.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що договір поруки
створює обов'язки для боржника,
оскільки безпосередньо на права та
обов'язки боржника порука як вид
забезпечення виконання зобов'язання не
впливає. Зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються та не змінюються (не
доповнюються та не збільшуються).

Статтями 553 та 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір поруки
укладається між кредитором та
поручителем і відповідно до договору
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Тобто договір поруки є
двостороннім правочином, що
укладається з метою врегулювання
відносин між кредитором і поручителем,
отже боржник не є стороною договору
поруки і жодними нормами чинного
законодавства не передбачено обов'язку
будь-якої сторони договору поруки
отримувати згоду боржника.

З урахуванням абзацу першого частини
другої статті 207, частини першої статті
547 та статті 553 Цивільного кодексу
України договір поруки є чинним за
умови його укладення у письмовій формі
та підписання кредитором і
поручителем. За загальним правилом,
волевиявлення боржника щодо укладення
договору поруки не є обов'язковим, а
відтак у силу статей 203, 215, 553 Цивільного
кодексу України відсутність згоди
боржника не є підставою для визнання
недійсним договору поруки, укладеного
поручителем та кредитором боржника
(абз. 2, 3 п.4.1.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 24.11.2014
року № 1 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
кредитних договорів").

Згідно з приписами статей 553, 554
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається кредитором і
поручителем за зобов'язанням, яке
забезпечується договором поруки. Що ж
до боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником у
зобов'язанні, забезпеченому порукою.
Обов'язок кредитора або поручителя за
договором поруки одержувати згоду
боржника на укладення такого договору
законодавством України не
передбачений та не випливає зі змісту
правовідносин поруки. Відповідно
відсутність зазначеної згоди не
порушує й умов дійсності договору
поруки та не є підставою для визнання
його недійсним. Наведене узгоджується
з роз'ясненнями Вищого господарського
суду України, викладеними у п. 3.16
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними".

Згідно з частиною 1 статті 234 Цивільного
кодексу України фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином.

Посилання позивача на те, що договір
поруки не був спрямований нареальне
настання правових наслідків,
спростовується діями Поручителя, який
після отримання відповідної вимоги
Кредитора, частково виконав свої
зобов'язання, а саме сплатив грошову
суму у розмірі 950 грн., що
підтверджується копією банківської
виписки (а.с.25).

Таким чином, сторони договору поруки
своїми діями підтвердили, що договір
поруки №б/н від 26.10.2013 року був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір по справі слід віднести на
позивача, оскільки в позові відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
Н.М. Євстигнеєва

Повний текст рішення складено, - 23.12.2014р.