м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22370/14 17.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОЛСТРОЙ»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Термінал-2000»

про стягнення 116 615,53 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Олєйніков Є.В. -
представник за довіреністю № 10-132 від
17.02.14

від відповідача Рудницька З.І. -
представник за довіреністю від 11.08.14

В судовому засіданні 17.12.2014 в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОЛСТРОЙ» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Термінал-2000» про
стягнення 116 615,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 05.09.2012 між сторонами було
укладено договір підряду № 05, за яким
відповідач зобов'язався організувати
та виконати повний комплекс робіт в
термін, що встановлений даним
договором, а саме з вересня 2012 по
вересень 2012. За доводами позивача,
відповідач порушив умови договору щодо
терміну виконання робіт у зв'язку з чим,
останньому було нараховані штрафні
санкції у розмірі 116 615,53 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/22370/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 05.11.2014.

05.11.2014 відповідач через загальний
відділ діловодства суду подав відзив
на позовну заяву, відповідно до якого
проти позову заперечував з ат супних
підстав. Так, за доводами відповідача,
останнім на виконання умов договору
виконано у повному обсязі повний
комплекс за договором № 05 від 05.09.2012.
вказані роботи, за переконанням
відповідача виконані без прострочення
встановленого договором терміну, що
підтверджується на думку останнього
Декларацією про введення в
експлуатацію об'єкта будівництва від
20.09.2012. Також відповідач зазначає, що
позивач підписавши акти виконаних
робіт та не пред'явивши претензій
відповідачу до такого підписання, не
зазначивши жодних зауважень,
підтвердив повне та вчасне виконання
робіт відповідачем. Крім іншого,
відповідач просить суд застосувати
строк позовної давності в порядку ст..
258 ЦК України.

У судовому засіданні, 05.11.2014 за
клопотанням позивача оголошувалась
перерва до 26.11.2014.

26.11.2014 позивач подав через загальний
відділ діловодства суду пояснення в
порядку ст. 22 ГПК, зазначивши, що у п. 7.12.
договору сторони продовжили строк
позовної давності, а тому позивачем не
пропущено строк позовної давності та
просить суд позовні вимоги
задовольнити.

У судовому засіданні 26.11.2014
оголошувалась перерва до 10.12.2014.

Ухвалою суду від 10.12.2014 розгляд справи
відкладався за клопотанням позивача на
17.12.2014.

У судовому засіданні 17.12.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив суд відмовити у
позові та застосувати строк позовної
до таких вимог, що визначені ст. 258 ЦК
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

05 вересня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «СОЛСТРОЙ»
(надалі - позивач, генпідрядник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Термінал-2000»
(надалі - відповідач, підрядник) було
укладено договір підряду № 5 (надалі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
субпідрядник зобов'язується
організувати та виконати повний
комплекс робіт по влаштуванню
поребрику ФЕМ, влаштування ФЕМ,
встановлення борту, асфальтуванню,
озелененню з використанням власних
матеріалів та обладнання, необхідних
для введення в експлуатацію об'єкту
«Магазин продовольчих та
непродовольчих товарів з відкритою
автостоянкою на вул.. Закревського, 12 у
Деснянському район м. Києва.

Згідно з п. 1.2. договору генпідрядник
приймає якісно виконані роботи шляхом
підписання Актів виконаних робіт
згідно з п. 4 Договору, та зобов'язується
оплатити якісно виконані роботи на
умовах даного Договору.

У п. 2.1. договору сторонами встановлено
термін виконання робіт - з вересня 2012 по
вересень 2012.

Відповідно до п. 5.10. договору підрядник
зобов'язався виконати повний комплекс
робіт, у терміни передбачені договором.

Також підрядник зобов'язався здати
виконані роботи згідно з будівельними
нормами і правилами генпідряднику,
шляхом підписання акту про прийняття
систем в експлуатацію повністю
виконаного комплексу робіт,
передбаченого даним договором (п. 5.11.
договору)

Пунктом 7.12 договору передбачено, що у
випадку порушення підрядником терміну
виконання зобов'язань погодженого
сторонами у розділі 1 цього договору -
підрядник сплачує генпідряднику
штрафну неустойку в розмірі 10% від
вартості невиконаних робіт за кожен
календарний день прострочення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання за цим договором,
підрядник зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 5% від
простроченої суми. Термін позовної
давності стосовно невиконання
грошових зобов'язань підрядника за цим
договором становить 3 роки.

За доводами позивача, відповідачем в
порушення п. 2.1. договору роботи
виконані не вчасно, про що свідчить акт
виконаних робіт за грудень 2012 року, у
зв'язку з чим, на підставі п. 7.12
договору позивач просить стягнути з
відповідача штрафну неустойку у
розмірі 116 615,53 грн.

Спір виник внаслідок невчасного, на
думку позивача, виконання відповідачем
зобов'язання виконання робіт за
договором.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) та ст. 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено,
що однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договір.

Виходячи із змісту укладеного між
сторонами договору, він за своєю
правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 875 Цивільного Кодексу України
визначено, що за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх; договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України,
оплата робіт (за договором
будівельного підряду) провадиться
після прийняття замовником
збудованого об'єкта (виконаних робіт),
якщо інший порядок розрахунків не
встановлений за погодженням сторін.

В силу ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої зави, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 4 статті 882 ЦК
України передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Як було встановлено судом, відповідно
до акта виконаних робіт за грудень 2012
року та довідки про вартість виконаних
робіт, відповідачем було виконано
роботи за договором на загальну суму 1
166115,25 грн, в т.ч. ПДВ, та здано виконані
роботи позивачеві.

Відтак, доводи відповідача про не
прострочення виконання договору з його
боку, спростовується матеріалами
справи, а саме актом виконаних робіт за
грудень 2012 р., підписаного
уповноваженими представниками сторін
та скріпленого їх печатками.

Отже, матеріалами справи
підтверджується факт виконання та
здачі робіт відповідачем позивачу у
грудні 2012 р., що в свою чергу свідчить
про порушення строків виконання таких
робіт з боку відповідача, визначених п.
2.1. договору.

Пунктом 7.12 договору передбачено, що у
випадку порушення підрядником терміну
виконання зобов'язань погодженого
сторонами у розділі 1 цього договору -
підрядник сплачує генпідряднику
штрафну неустойку в розмірі 10% від
вартості невиконаних робіт за кожен
календарний день прострочення.

Відтак, суд приходить до висновку, що
позивач правомірно скористався правом
та нарахував відповідачу штрафну
неустойку у відповідності до п. 7.12.
договору, за невчасне виконання
договірних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду за захистом
порушеного права 15.10.2014 р., що
підтверджується відбитком штемпелю
Господарського суду м. Києва, та
просить суд стягнути з відповідача
штрафну неустойку за договором підряду
№ 05 у сумі 116 615,53 грн.

Під час розгляду справи відповідач
подав заяву про застосування позовної
давності та наслідків її спливу.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу (ст.256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст. 261 ЦКУ).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦКУ).

Термін виконання робіт за договором
підряду № 05 від 05.09.2012 р. визначений у п.
2.1. договору, а саме: з вересня 2012 р. по
вересень 2012 р.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з положеннями ст. 258 Цивільного
кодексу України для окремих видів
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, вимога про стягнення з
відповідача штрафної неустойки мала
бути пред'явлена 01.10.2013 р.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що строк позовної давності на
звернення з вимогами до відповідача
позивачем пропущений.

Заперечення позивача, стосовно того, що
у п. 7.12. договору сторони продовжили
строк позовної давності, в тому числі,
для нарахування штрафної неустойки не
береться судом до уваги, оскільки у
даному пункті договору мова йде про
строк позовної давності щодо
невиконання грошових зобов'язань, в той
час як предметом спору є неустойка.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, штраф носить допоміжний
(акцесорний) до основного зобов'язання
характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», відповідно
до якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України…
До грошових зобов'язань боржника … не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити штраф
(неустойку) за невиконання зобов'язання
не є зобов'язанням в розумінні положень
ч. 1 ст. 509 ЦК України, тому що штраф
(неустойка) є одним із видів
забезпечення виконання основного
зобов'язання, в тому числі й грошового.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як зазначено у п. 30 Листа Вищого
господарського суду від 29.09.2009р. № 01-08/530
заява сторони про застосування
позовної давності повинна мати ясний і
однозначний характер; доцільно, щоб
вона викладалася в письмовій формі
(наприклад, у відповідному клопотанні,
відзиві на позовну заяву тощо); як заява
сторони про застосування позовної
давності може розглядатися заявлена у
відзиві на позовну заяву відмова
задовольнити вимоги позивача з
одночасною констатацією факту спливу
позовної давності або відповідна
заява, зроблена у засіданні
господарського суду до прийняття ним
рішення.

Таким чином, виходячи з наведених
положень закону, враховуючи, що на дату
звернення позивача з позовом до суду
закінчився строк позовної давності, і
відповідачем заявлено про
застосування позовної давності, у
задоволенні позовних вимог належить
відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.