КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Справа№ 910/3044/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мазурок К.В. ( довіреність
7414 від 29.01.2014 року)

від відповідача: Стрілко О.В. (
довіреність № 2839 від 20.10.2014 року)

від третьої особи 1: ОСОБА_4 ( за
довіреністю від 17.09.2012 року)

від третьої особи 2: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія»»

на рішення господарського суду м. Києва
від 30.09.2014р.

у справі № 910304414 (суддя: Морозов С.М.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»

до приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія»

треті особі, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

ОСОБА_6,

Акціонерне страхове товариство
«Вексель»

Про стягнення 693 000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
господарського суду м. Києва з позовною
заявою, в якій просив стягнути з
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на його
користь страхову виплату в сумі 693 000
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 року позовні вимоги
задоволено: стягнуто з приватного
акціонерного товариства « Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» суму
страхового відшкодування у розмірі 693
000,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що встановлена в
рішенні апеляційного суду міста Києва
від 22.12.2011 року у справі № 22-011
нікчемність договору укладеного між
ОСОБА_6 та приватним акціонерним
товариством «Українська
пожежно-страхова компанія» є правовою
оцінкою обставин у цивільній справі, а
не обставинами, встановленими судовим
рішенням та прийшов до висновку про те,
що з огляду на припинення зобов'язання
відповідача щодо виплати страхового
відшкодування ОСОБА_6 за договором від
03.07.2008 року, договір страхування від
16.04.2009 року не є нікчемним в розумінні
ст.. 989 Цивільного кодексу України з
огляду на положення ст. 28 Закону
України «Про страхування» та п.12.2.3
Договору від 03.07.2008 року.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач - приватне
акціонерне товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
м. Києва від 30.09.2014 року та відмовити у
задоволені позову. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги вказав на те,
що рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає обставинам справи,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначив також, що суд першої інстанції
не розмежував, що у рішенні
апеляційного суду м. Києва від 22.11.2011
року у справі № 22-011 є
встановленими обставинами, а що є
правовою оцінкою таких обставин.
Встановивши факт страхування в іншій
страховій компанії (АСТ «Вексель»), суд
першої інстанції не застосував п.п.
21.2.3,24.1.7 Договору страхування № РК
0059. При винесенні оскаржуваного
рішення було порушено положення ч.3 ст.
35 ГПК України, оскільки у рішенні
Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2011
року була встановлена саме обставина (а
не її правова оцінка) щодо наявності
страхового покриття по договору з АСТ «
Вексель». Окрім того зазначив, що суд
першої інстанції помилково не
задовольнив заяву ПраТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
застосування строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду прийнято до
розгляду апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-стразова компанія» та
призначено до розгляду на 18.11.2014 року , в
складі колегії суддів Руденко М.А.,
Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

В судовому засіданні 18 листопада 2014
року представник відповідача вимоги
апеляційної скарги підтримав в повному
обсязі та просив задовольнити.

Представник позивача та третьої особи
ОСОБА_6 заперечували проти задоволення
вимог апеляційної скарги, вказали, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Представник акціонерного страхового
товариства «Вексель» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений, колегія
суддів відклала слухання справи на 16
грудня 2014 року.

В судове засідання 16 грудня 2014 року
представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, як свідчать
матеріали справи, про час та місце
розгляду справи всі представники були
повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду від 13.08.2008 р. №
01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року
„Про деякі питання застосування норми
Господарського процесуального кодексу
України").

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника
третьої особи, за наявними у справі
доказами.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
16.04.2009 року між приватним акціонерним
товариством «Українська
пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_6
було укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № РК0059 (договір-1) (а.с.22
том 1).

Предметом даного договору -1 є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням засобом наземного
транспорту (ТЗ) згідно з обраною
програмою страхування. Відповідно до п.
8 договору -1 визначені страхові
випадки, серед яких є викрадення -
незаконне заволодіння ТЗ таабо його
додаткове обладнання з будь-якою метою.

Вигодонабувачем за договором-1 згідно з
пунктом 5, є ПАТ « Райфффайзен Банк
Аваль».

Відповідно до пункту 21.2.3 сторони
передбачили, що при укладанні цього
договору страхувальник зобов'язаний
надати інформацію страховику про всі
відомі йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику
інформацію з питань, зазначених в
Заяві, інформацію та копії документів,
необхідних для укладання Договору.
Істотною інформацію для оцінки
страхового ризику є: страхування
транспортного засобу в іншій страховій
компанії.

Пунктом 13.2 вищевказаного договору-1
визначено страхову суму за договором 770
000, 00 грн., з урахуванням франшизи на
випадок викрадення - 10%.

Договір № РК 0059 від 16.04.2009 року, як
передбачено п. 20, набирає чинності з 00
години 00 хвилин 17.04.2009 року та діє до 24
години 00 хвилин 16.04.2010 року.

16 серпня 2009 року автомобіль Lexus LX 470 , р.н.
НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_6, був
викрадений. У зв'язку з цим 23 серпня 2009
року слідчим Шевченківського РУГУ МВС
України в місті Києві на підставі заяви
ОСОБА_6 винесено постанову про
порушення кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.
289 КК України (а.с. 42 том 1).

У зв'язку з настанням страхового
випадку, а саме викраденням автомобіля,
18 серпня 2009 року ОСОБА_6 подала
заяву-повідомлення відповідачу (а.с.43
том 1), а 01 вересня 2009 року ОСОБА_6 подача
відповідачу заяву про виплату
страхового відшкодування (а.с.147 том 1), в
якій просила страхове відшкодування
здійснити на користь ПАТ « Райффайзен
Банк Аваль», який є вигодонабувачем на
підставі кредитного договору №
від 03.07.2008 року (а.с. 46-51 том 1).

Проте, відповідач листом від 25.12.2009 року
за № 5330 (а.с. 21-22 том) відмовив третій
особі ОСОБА_6 у виплаті страхового
відшкодування, посилаючись на п. 21.2.3
договору, підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування
стало неповідомлення відповідача на
час укладання договору страхування-1,
що діяв договір страхування № 202-425508
від 03.07.2008 року, укладений між ОСОБА_6 та
третьою особою - АСТ «Вексель»,
предметом страхування якого також
виступав автомобіль Lexus LX 470, р.н.
НОМЕР_3, про що відповідача в порушення
умов договору не було повідомлено.

Не погодившись з вищевказаною відмовою
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» вигодонабувач публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» звернувся до суду з
позовною заявою про стягнення
страхового відшкодування в сумі 693 000
грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що нікчемність договору
страхування від 16.04.2009 року, укладеного
між ОСОБА_6 та відповідачем у справі,
встановлена відповідно до рішення
Апеляційного суму м. Києва від 22.12.2011
року у справі № 22-011 є правовою
оцінкою обставин у цивільній справі, а
не обставинами, встановленими судовим
рішенням. Відтак зазначений договір
страхування у зв'язку з припиненням
зобов'язання відповідача щодо виплати
страхового відшкодування ОСОБА_6 за
страховим договором від 03.07.2008 року №
202-425508 (договір-2), укладеним між ОСОБА_6
та АСТ « Вексель», не є нікчемним в
розумінні ст. 989 ЦК України з огляду на
положення ст.28 Закону України «Про
страхування» та п.12.2.3 договору-2.

Проте колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується в разі
настання певної події (страхового
випадку) виплати другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Пунктом 3 частини 1 ст.989 ЦК України
передбачено, що страхувальник
зобов'язаний при укладанні договору
страхування повідомити страховика про
інші договори страхування, укладені
щодо об'єкта, який страхується.

Згідно ст. 991 ЦК України передбачено, що
випадком відмови страховика від
здійснення страхової виплати є подання
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або
про факт настання страхового випадку.

Як видно зі змісту договору
страхування від 16.04.2009 року № РК
087/000/00000059, а саме пунктом 21.2.3
передбачено обов'язок страхувальника
при укладанні договору страхування
надати інформацію страховику про всі
відомі йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику.
Істотною, зазначено, є інформація для
оцінки страхового ризику, зокрема,
страхування транспортного засобу в
іншій страховій компанії.

А згідно з пунктом 24.1.7 договору №РК
0059 від 16.04.2009 року підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування (страхової виплати)
відповідача є не виконання або
неналежне виконання страхувальником
обов'язків, покладених на нього цим
договором.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що 03.07.2008 року між ОСОБА_6 та
АСТ «Вексель» було укладено договір
страхування № 202-425508 (а.с. 109-110 том 1),
відповідно до умов якого предметом
страхування був той же транспортний
засіб автомобіль Lexus LX 470 , р.н. НОМЕР_3,
вигодонабувачем за яким був позивач -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , строк дії
якого визначено до 24 год.00 хвилин 03.07.2009
року. За вказаним договором ОСОБА_6
сплатила першу та другу частину
страхового платежу, страхові виплати
по ньому не сплачувались.

Представники ОСОБА_6 та позивача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» стверджували,
що оскільки в порушення п.12.2.3 договору
№ 202-425508 від 03.07.2008 року чергова частина
страхового платежу сплачена не була,
зазначений договір припинив свою дію.

Отже, при укладанні договору
страхування від 16.04.2009 року ОСОБА_6 не
повідомляла страховика про те, що 03.07.2008
року уклала договір з АСТ « Вексель»,
предметом страхування якого був один і
той же транспортний засіб.

Водночас умовами договору страхування,
укладеного з АСТ « Вексель», пунктом
12.2.3 передбачено, що у випадку несплати
чергової частини страхового платежу
або її сплати не в повному обсязі
передбачено відновлення дії договору з
00 годин доби, наступної за днем
надходження страхового платежу (його
частини) на рахунок страховика за умови
пред'явлення транспортного засобу для
огляду страховику.

При прийняті рішення колегія суддів,
відповідно до ст. 111-12 ГПК України,
відповідно до вказівок, викладених у
постанові Вищого господарського суду
України у даній справі від 30.07.2014 року
вважає за необхідне зазначити на
наступне.

Відповідно до рекомендацій пунктом 2.6
Пленуму Вищого господарського суду
України « Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року -
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійснених іншим судом.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України
передбачено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлені
ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо страхувальник не повідомив
страховика про те, що об'єкт уже
застрахований, новий договір
страхування є нікчемним, що
передбачено п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України.
Зазначена норма кореспондується з п.3
ч.1 ст.21 Закону України «Про
страхування» відповідно до якої,
страхувальник зобов'язаний при
укладанні договору страхування
повідомити страховика про інші чинні
договори страхування щодо цього
предмета договору.

Отже, діючим законодавством чітко
визначено обов'язок страхувальника про
повідомлення страховика про чинні
договори страхування та наслідки
невиконання такого обов'язку.

У рішенні від 22.12.2011 року у справі №
22-011 (а.с.102-105 том 1), що набрало
законної сили відповідно до ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 14 вересня 2012 року (а.с.129- 131 том
1), Апеляційний суд міста Києва
встановив факт страхування в іншій
страховій компанії (АСТ «Вексель»)
одного і того ж об'єкта страхування на
час укладання договору страхування від
16.04.2009 року № 00059 з приватним
акціонерним товариством «Українська
пожежно-страхова компанія». У
зазначеній справі апеляційним судом
було встановлено сукупність фактичних
обставин, які є підставою для правового
висновку про нікчемність договору.

Суд першої інстанції, встановивши, що
на момент укладання ОСОБА_6 з
відповідачем ПАТ «УПСК» договору
страхування від 16.04.2009 року,
відновлення дії договору укладеного
ОСОБА_6 з АСК «Вексель» у разі сплати
чергового платежу було можливим, у
зв'язку з чинністю такого договору до
03.07.2009 року дійшов до помилкового
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки позивачка не
повідомила відповідача про наявність
такого договору страхування, в
порушення вимог ст. 989 ЦК України та ст.21
Закону України «Про страхування».

Також, при прийнятті рішення колегія
суддів приймає до уваги, що при
укладанні обох договорів страхування
ПАТ «Райффайзен БАНК Аваль» був
визначений вигодонабувачем,
відповідно свої дії щодо укладання
договорів страхування ОСОБА_6 повинна
була з ним погоджувати. Окрім того, при
розгляді цивільної справи № 22-011
за позовом ОСОБА_6 до акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» позивач
приймав участь у справі в якості
третьої особи, знав про процесуальні
рішення прийнятті по справі та
відповідно не був позбавлений права на
їх оскарження.

Отже, суд першої інстанції при
прийнятті оскарженого рішення
наведеного не врахував, не повністю
з'ясував обставини, що мають значення
для справи натомість, виходячи з
наявних в матеріалах справи доказів,
виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст.104 ГПК України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального права.

Відповідно до ст.ст.43,33,34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах загальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 року підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 101, 103, - 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія н а рішення
господарського суду м. Києва від 30.09.2014
року у справі № 910304414 задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва
від 30.09.2014 року у справі № 910304414
скасувати, в задоволені позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен БАНК Аваль»
(, адреса: 01011, м. Київ,
вул. Лєскова, 9) на користь приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 40)
судовий збір за подачу апеляційної
скарги 6 930,00 грн.

Видачу наказу доручити
господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910304414 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко