КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 925/1604/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

За участю представників сторін:

Прокурор (позивач) Скляр Д.Ю.
(посвідчення);

Від відповідача-1 не з'явився;

Від відповідача -2 не з'явився;

Від відповідача-3 не з'явився;

Від відповідача-4 не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Черкаської
області

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014р. у справі
№925/1604/14 (суддя Анісімов І.А.)

за позовом прокурора міста Умані в
інтересах держави

до 1.Уманської міської ради,

2.фізичної особи - підприємця Давидова
Олега Олександровича,

3.фізичної особи-підприємця Близнюка
Костянтина Івановича,

4.фізичної особи - підприємця Кудина
Івана Петровича,

про визнання недійсним договору про
внесення змін та доповнень до договору
оренди землі та зобов'язання
повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014 у справі
№ 925/1604/14 (повний текст якого складено
21.10.2014), у задоволенні позову прокурора
міста Умані в інтересах держави до
Уманської міської ради, Фізичної особи
- підприємця Давидова Олега
Олександровича, Фізичної особи -
підприємця Близнюка Костянтина
Івановича, Фізичної особи - підприємця
Кудина Івана Петровича, про визнання
недійсним договору про внесення змін
та доповнень до договору оренди
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування магазину промислових
товарів загальною площею 450 кв.м. по
вул..Леніна, 98 а, м.Умань від 21.05.2007,
укладеного 18.05.2012 між Уманською міською
радою та підприємцями Кудином І.П.,
Давидовим О.О. та Близнюком К.І.,
скасування реєстрації наведеного
договору в Державному реєстрі земель
за №00181 від 18.05.2012, та зобов'язання
ФОП Кудина І.П., ФОП Давидова О.О. та ФОП
Близнюка К.І. повернути Уманській
міській раді земельну ділянку по вул.
Леніна, 98 а, м.Умань, загальною площею 450
кв.м. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що орендодавець у
визначеній чинним земельним
законодавством формі
(лист-заперечення, рішення) не висловив
ніяких заперечень щодо поновлення
договору оренди земельної ділянки від
21.05.2007 на той самий строк (5 років) і на
тих самих умовах, а тому договір оренди
земельної ділянки від 21.05.2007, фактично є
поновленим на строк 5 років на тих самих
умовах, оскільки частина 6 статті 33
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції, чинній на час закінчення дії
договору) містить імперативну норму
про поновлення договору оренди після
закінчення його строку у разі
продовження користування земельною
ділянкою та відсутності письмового
заперечення орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору, у зв'язку з чим сторонами
правомірно укладено договір від 18.05.2012
про внесення змін та доповнень до
договору оренди землі від 21.05.2007.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
Черкаської області звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою на рішення господарського
суду Черкаської області від 16.10.2014 у
справі № 925/1604/14, в якій просив суд
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції під час
винесення рішення не було враховано, що
договір від 18.05.2012 про внесення змін та
доповнень до договору оренди землі від
21.05.2007 було укладено між сторонами
спору без наявності рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування - Уманської міської
ради, яка в силу приписів п. 34 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» здійснює
розпорядження землями відповідної
територіальної громади. Крім того,
прокурор в обґрунтування апеляційної
скарги зазначав про те, що
відповідачами-2, 3, 4 було порушено
порядок продовження договорів оренди
земельних ділянок, встановлений
статтею 33 Закону України «Про оренду
землі» в редакції, чинній на момент
закінчення строку дії договору оренди
земельної ділянки від 21.05.2007, зокрема не
подано Уманській міській раді проект
додаткової угоди до основного
договору, обов'язок по наданню якої
покладено законом саме на
відповідачів, як осіб, які мають намір
продовжити орендні відносини за
договором.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Заступника прокурора Черкаської
області на рішення господарського
суду Черкаської області від 16.10.2014 у
справі № 925/1604/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014
апеляційну скаргу Заступника
прокурора Черкаської області на
рішення господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014 у справі
№ 925/1604/14 прийнято до провадження та
порушено апеляційне провадження.
Розгляд справи № 925/1604/14 призначено на
03.12.2014.

В судовому засіданні 03.12.2014 прокурор
апеляційну скаргу підтримав.

Уманська міська рада представників в
судове засідання 03.12.2014 не направила,
проте, через канцелярію суду подала
відзив на апеляційну скаргу, в якій
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилаючись на те, що
продовження між сторонами орендних
правовідносин відбулось на підставі
частини шостої статті 33 Закону України
«Про оренду землі», а саме внаслідок
відсутності заперечень щодо
продовження договору оренди від 21.05.2007
з боку орендодавця протягом 1 місяця
після його закінчення. При цьому,
рішення органом місцевого
самоврядування не приймається,
оскільки відповідний орган не
заперечує проти продовження строку дії
основного договору.

18.09.2014 до Київського апеляційного
господарського суду від відповідачів-2,
-3 надійшло спільне заперечення на
апеляційну скаргу, в якому вони просили
залишити рішення першої інстанції без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Крім того, у вказаному
запереченні відповідачі - 2,3, 4 просили
здійснювати розгляд справи в
апеляційній інстанції без їх участі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується наявними
матеріалами справи, 18.04.2007 Уманською
міською радою прийнято рішення № 2.9-17/5
«Про розгляд звернень підприємств,
установ та громадян з питань
землекористування, приватизації
земельних ділянок», згідно якого
затверджено проекти відведення
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування магазину промислових
товарів площею 450,00 кв.м. по вул. Леніна,
98-А підприємців Кудина Івана Петровича,
Давидова Олега Олександровича та
Близнюка Костянтина Івановича (п. 1),
надано в оренду земельні ділянки які
використовуються в комерційних цілях,
зокрема: підприємцям Кудину Івану
Петровичу,Давидову Олегу
Олександровичау та Близнюку
Костянтину Івановичу для будівництва
та обслуговування магазину
промислових товарів площею 450 кв.м. по
вул.. Леніна, 98-А за рахунок земель
Уманської міської ради строком на 5
років (п. 2.1.9).

На підставі рішення Уманської міської
ради № 2.9-17/5 від 18.04.2007, 21.05.2007 між
орендодавцем - Уманською міською радою,
а орендарями - Кудиним Іваном
Петровичем, Давидовим Олегом
Олександровичем та Близнюком
Костянтином Івановичем, було укладено
договір оренди землі, який
зареєстрований в Уманському міському
відділі Черкаської регіональної філії
ДП «Центр ДЗК при ДЗК України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 21.05.2007 за № 57.

У відповідності до договору оренди
землі від 21.05.2007 Орендодавець (Уманська
міська рада) надає, а орендар (ФОП Кудин
І.П., ФОП Давидов О.О. та ФОП Близнюк К.І.)
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування магазину промислових
товарів, по вул..Леніна, 98-А за рахунок
земель Уманської міської ради строком
на 5 років.

Згідно п.1 договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 450 кв.м - землі
комерційного використання.

Згідно п.6 договору - договір укладено
на 5 років. Після закінчення строку
договору орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
30 днів до закінчення строку договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію. В іншому
випадку договір поновленню не
підлягає.

Згідно п.16 договору - інші умови
передачі земельної ділянки в оренду:
земельна ділянка надається в оренду
згідно рішення міської ради від 18
квітня 2007 року №2.9-17/5 строк передачі
ділянки в оренду рахується з дня
прийняття рішення міської ради,
користування ділянкою - після
державної реєстрації.

Факт передачі та приймання земельної
ділянки в натурі підтверджено Актом
від 21.05.2007.

18.05.2012 між Орендодавцем - Уманською
міською радою та Орендарями - ФОП Кудин
І.П., ФОП Давидов О.О. та ФОП Близнюк К.І.
був укладений договір про внесення
змін та доповнень до договору оренди
землі від 21.05.2007.

Згідно п.8 договору - встановлено строк
дії договору, а саме: договір укладено
терміном на 10 (десять) років по 18.04.2017.
Після закінчення строку дії договору
орендар має переважне право поновлення
його на новий строк. У цьому разі
орендар повинен не пізніше ніж 30 днів
до закінчення строку договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію. В іншому
випадку договір поновленню не
підлягає.

Цей договір про внесення змін та
доповнень набирає чинності з моменту
його підписання та державної
реєстрації.

Цей договір про внесення змін та
доповнень є складовою частиною
"Договору оренди землі" від 21.05.2007.

Відповідно до приписів пункту 6
договору від 21.05.2007, який
кореспондується з ч.1 ст.33 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції,
чинній на день укладення), після
закінчення строку договору Орендарі
мають переважне право поновлення його
на новий строк. У цьому разі вони
повинні не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово Орендодавця про
намір продовжити його дію. Дана вимога
була витримана, що підтверджується
заявою Орендарів від 13.03.2012, яка була
подана до закінчення дії договору.

У відповідності до рішення Уманської
міської ради від 18.04.2007 №2.9-17/5 земельна
ділянка була надана Орендарям в оренду
строком на 5 років. Строк передачі
(згідно п.16 договору від 21.05.2007)
рахується з дня прийняття рішення
міської ради. Тобто, календарною точкою
відліку п'ятирічного строку
використання земельної ділянки є день
прийняття рішення - 18 квітня 2007 року, а
не день реєстрації.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
п'ятирічний строк дії договору оренди
від 21.05.2007 сплив 18.04.2012, тобто через 5
років з моменту прийняття рішення
Уманської міської ради № 2.9-17/5 від
18.04.2007, що узгоджується і з пунктом 6
договору оренди від 21.05.2007.

Пунктом 2.17 постанови Пленусу Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№ 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», у вирішенні
спорів, пов'язаних з поновленням
(пролонгацією) договорів оренди
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
судам слід враховувати положення
статті 33 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
який набрав чинності з 12.03.2011).

Частиною шостою зазначеної статті
передбачено, що договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором, у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою і за відсутності протягом
місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні
відповідних спорів необхідно
з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв
орендар орендодавця у встановленому
порядку про намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк та
чи заперечував орендодавець у строк,
визначений законом, проти поновлення
договору.

Разом з тим судам слід враховувати, що
до спірних правовідносин має
застосовуватися саме та редакція
закону, яка була чинною на дату, з якої
виникло переважне право на поновлення
договору оренди земельної ділянки. При
цьому, якщо відповідні правовідносини
виникли між сторонами до внесення змін
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності" (набрав
чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону
України "Про оренду землі", судам слід
брати до уваги, що попередня редакція
зазначеної статті Закону України "Про
оренду землі" не передбачала
автоматичного поновлення договорів
оренди землі. Реалізація переважного
права на поновлення договору оренди
земельної ділянки державної або
комунальної власності пов'язувалася з
наявністю відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування.

Отже, судом апеляційної інстанції
встановлено, що п'ятирічний строк дії
договору оренди від 21.05.2007 сплив 18.04.2012,
а тому саме з 18.04.2012 у відповідачів-2, 3, 4
виникло переважне прав о на
продовження договору оренди землі від
21.05.2007, а тому до спірних правовідносин
повинна застосовуватися редакція
закону України "Про оренду землі", яка
була чинною на дату, з якої виникло
переважне право на поновлення договору
оренди земельної ділянки.

Так, статтею 33 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на
18.04.2012, тобто вже з внесеними змінами
відповідно до Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011 (набрали чинності з 12.03.2011 -
тобто задовго до дня закінчення строку
дії договору)) встановлено, якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і за
відсутності протягом одного місяця
після закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. У цьому випадку укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі здійснюється із
уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Підписаний договір про внесення змін
(по суті угода про поновлення договору)
було погоджено і підписано
відповідальними особами та
зареєстровано у Державному реєстрі
земель 18.05.2012.

Крім того, суд погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що
істотні зміни до договору оренди землі
від 21.05.2007 укладеним між сторонами
договором про внесення змін від 18.05.2012 -
не вносилися, оскільки строк дії
договору оренди землі від 21.05.2007 було
узгоджено сторонами на 5 років, а
договором про внесення змін від 18.05.2012 -
визначено, що до договору оренди землі
вносяться зміни щодо строку дії
договору, і строк оренди складає 10
років з дати укладення основного
договору, тобто до 18.04.2017, таким чином,
строк оренди було продовжено на 5 років,
тобто без зміни істотної умови щодо
строку оренди.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що процедура
поновлення договору оренди від 21.05.2007
відбулася у відповідності до частини
шостої ст.33 Закону України «Про оренду
землі», тобто без прийняття
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування, оскільки
відповідний орган не заперечує проти
продовження строку дії основного
договору оренди, відносно надання
земельної ділянки за яким вже було
прийнято рішення про надання земельної
ділянки в оренду відповідачам-2,3,4.

Крім того, ч.1 ст.33 цього ж Закону
визначає поновлення договору оренди як
укладення договору оренди землі на
новий строк, що само собою передбачає
внесення змін до первинного договору, а
частиною 6 даної статті встановлена
імперативна норма про те, що якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і за
відсутності протягом одного місяця
після закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий догові вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором Тобто. Договір оренди землі
за наявності визначених законом умов
вважається поновленим в силу закону.
Подальше укладення додаткової угоди
сторонами є лише документальним
оформленням уже існуючого факту.

Крім того, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
враховує і те, що згідно пояснень
Уманської міської ради у письмовому
відзиві на апеляційну скаргу,
продовження між сторонами спору
орендних правовідносин відбулось на
підставі частини шостої статті 33
Закону України «Про оренду землі», а
саме внаслідок відсутності заперечень
щодо продовження договору оренди від
21.05.2007 з боку орендодавця протягом 1
місяця після його закінчення, тобто на
підставі частини шостої статті 33
Закону України «Про оренду землі» (в
редакції, чинній на 18.04.2012, тобто вже з
внесеними змінами відповідно до Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17.02.2011 (набрали чинності
з 12.03.2011 - тобто задовго до дня
закінчення строку дії договору)).

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, орендарі належним чином
виконують договірні зобов'язання з
приводу сплати орендної плати. Факт
відсутності заборгованості за
попереднім (первинним) договором
підтверджується Довідкою Уманської
ОДПІ Черкаської області №1/17-216 від
07.03.2012, а за договором від 18.05.2012 -
Довідкою Уманської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Черкаській області №11636/23-05-03-24 від
06.10.2014.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України, ст. 1 Земельного кодексу
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Використання
власності на землю не може завдавати
шкоди правам і свободам громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Відповідно до ст. 60 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні"
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що від імені та в
інтересах територіальних громад права
субєкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Статтею 144 Конституції України
встановлено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно статті 124 Земельного кодексу
України, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оренду землі" відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України визначено
договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Частиною 6 вказаної статті передбачено,
що відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України
"Про оренду землі" договором оренди
землі є договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до Інформаційного листа
ВГСУ від 12.12.2012 №01-06/1821/2012 "Про
доповнення Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного
Суду України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів" у абзаці 2 пункту 2
викладено наступне:

- до спірних правовідносин має
застосовуватись саме та редакція
закону, яка була чинною на момент їх
виникнення, оскільки згідно зі статтею
58 Конституції України закон та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Якщо чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавством не
передбачено автоматичного поновлення
договорів оренди землі, реалізація
переважного права на поновлення
договору оренди земельної ділянки в
разі відсутності заперечень з боку
сторін можлива лише за наявності
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування. За відсутності такого
рішення неможливо зобов'язати цей
орган в судовому порядку укласти такий
договір або поновити його, адже таке
зобов'язання суперечитиме вимогам
законодавства (постанова від 20.11.2012 №
44/69).

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, орендодавець у визначеній
чинним земельним законодавством формі
(лист-заперечення, рішення) не висловив
ніяких заперечень щодо поновлення
договору оренди земельної ділянки від
21.05.2007 на той самий строк (5 років) і на
тих самих умовах, а тому договір оренди
земельної ділянки від 21.05.2007, фактично є
поновленим на строк 5 років на тих самих
умовах, оскільки частина 6 статті 33
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції, чинній на час закінчення дії
договору) містить імперативну норму
про поновлення договору оренди після
закінчення його строку у разі
продовження користування земельною
ділянкою та відсутності письмового
заперечення орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору,а тому оспорюваний прокурором
правочин в момент його укладення
відповідав вимогам чинного
законодавства, зокрема Закону України
«Про оренду землі» (у чинній редакції),
у зв'язку з чим підстави для визнання
його недійсним в силу приписів ст. 203, 215
Цивільного кодексу України - відсутні.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у
позові Заступника прокурора міста
Умані в інтересах держави до Уманської
міської ради, Фізичної особи -
підприємця Давидова Олега
Олександровича, Фізичної особи -
підприємця Близнюка Костянтина
Івановича, Фізичної особи - підприємця
Кудина Івана Петровича, про визнання
недійсним договору про внесення змін
та доповнень до договору оренди
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування магазину промислових
товарів загальною площею 450 кв.м. по
вул..Леніна, 98 а, м.Умань від 21.05.2007,
укладеного 18.05.2012 між Уманською міською
радою та підприємцями Кудином І.П.,
Давидовим О.О. та Близнюком К.І.,
скасування реєстрації наведеного
договору в Державному реєстрі земель
за №00181 від 18.05.2012, та зобов'язання
ФОП Кудина І.П., ФОП Давидова О.О. та ФОП
Близнюка К.І. повернути Уманській
міській раді земельну ділянку по вул.
Леніна, 98 а, м.Умань, загальною площею 450
кв.м., і підстави для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції
згідно статті 104 Господарського
процесуального кодексу України - у суду
апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Тобто,
обов'язок доказування покладається на
сторони.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, викладених в
оскаржуваному рішенні, господарський
суд першої інстанції під час вирішення
спору вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
місцевого господарського суду
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" від сплати судового збору
звільняються органи прокуратури - при
здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до п. 4.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягує з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор. З
огляду на викладене, судовий збір у
випадку, коли прокурор є позивачем у
справі - не стягується.

Таким чином, судовий збір за подачу
апеляційної скарги, у відповідності до
вимог статті 49 Господарського
процесуального кодексу України та
вищезазначених приписів п. 4.6.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", не
стягується.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Черкаської області на
рішення господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014 у справі
№ 925/1604/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014 у справі
№ 925/1604/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1604/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова