РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
Справа № 902/1307/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник Бабенков Г.Г.;

відповідача: представник не з'явився;

третьої особи: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача (позивача за зустрічним
позовом) Тростянецької
міжгосподарської шляхо-будівельної
пересувної механізованої колони № 51 на
рішення господарського суду
Вінницької області від 22.10.14р. у справі
№ 902/1307/14 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля - вибух"

до відповідача Тростянецької
міжгосподарської шляхо-будівельної
пересувної механізованої колони № 51

про стягнення 340 500 грн. заборгованості
за договором на проведення вибухових
робіт № 5 від 08.05.2012 р.

за зустрічним позовом Тростянецької
міжгосподарської шляхо-будівельної
пересувної механізованої колони № 51

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля-вибух"

про відшкодування витрат та збитків по
усуненню недоліків виконаних робіт по
договору № 5 від 08.05.2012 р.

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, за зустрічним позовом
Товариство з обмеженою
відповідальністю "РКДЗ"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області у справі №902/1307/14
від 22.10.14р. первісний позов задоволено
повністю. В задоволенні зустрічного
позову Тростянецької міжгосподарської
шляхо-будівельної пересувної
механізованої колони № 51 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Поділля-вибух" про стягнення 161 550 грн. 00
коп. збитків відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що кожна зі сторін у
зобов'язанні має право вимагати
доказів того, що обов'язок виконується
належним боржником або виконання
приймається належним кредитором чи
уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої
вимоги. Позивачем за зустрічним
позовом не доведено факту неякісного
виконання робіт підрядником; відсутня
доведеність позивачем за зустрічним
позовом повного складу цивільного
правопорушення як обов'язкової умови
для відшкодування останнім збитків.
Натомість позивачем за первісним
позовом позовні вимоги обґрунтовані
належними та допустимими доказами,
відтак за не оплату суми
заборгованості за надані послуги по
проведенню вибухових робіт із
відповідача за первісним позовом
підлягає до стягнення 340500грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Тростянецька
міжгосподарська шляхо-будівельна
пересувна механізована колона № 51
звернулася до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 22.10.14р. у справі 902/1307/14 та
прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню. Крім того, апелянт, як на
підставу скасування рішення суду
першої інстанції, посилається на норми
ст. ст. 8, 55, 129 Конституції України, ст.
ст. 1, 2, 74, 77, 92-95, 104, 218, 219 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України.

Представником позивача (відповідача за
зустрічним позовом) подано відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
він просить суд рішення господарського
суду Вінницької області від 22.10.14р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення з підстав, викладених у
відзиві.

Представники відповідача (позивача за
зустрічним позовом), третьої особи в
судове засідання не з'явилися, про час і
місце розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення
(ухвали суду, а. с. 213-214).

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки явка сторін в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
представники належним чином були
повідомлені про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
представників відповідача (позивача за
зустрічним позовом), третьої особи.

У судовому засіданні 17.12.20147р.
представник позивача (відповідача за
зустрічним позовом) заперечив проти
доводів апеляційної скарги та надав
пояснення в обґрунтування своєї
позиції. Вважає, що рішення суду
першої інстанції від 23.10.2014р. є законним
та обґрунтованим, таким, що прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) у судових засіданнях,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу,
дослідивши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та їх юридичну оцінку,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що рішення
господарського суду Вінницької
області від 22.10.14р. у даній справі слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
скаржника - без задоволення, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.05.2012 р. між 01.06.2010 року між
Тростянецькою міжгосподарською
шляхо-будівельною пересувною
механізованою колоною № 51(далі по
тексту судової постанови також - МШБ
ПМК-51 та ТОВ "Поділля-вибух" укладено
договір на проведення вибухових робіт
№ 5, згідно п.1.1 якого Замовник здає, а
Підрядчик приймає на себе проведення
вибухових робіт по розпушенню
кристалічних порід методом
свердловинних зарядів та шпурових
зарядів по подрібненню негабариту в
Четвертинівському гранітному кар'єрі.

Пунктом 1.3 договору встановлено розмір
негабаритного каменю при проведенні
буровибухових робіт більше 0,5 м в ребрі
найменшого вимірювання.

Згідно п. 4.1 Договору ціна за виконану
роботи визначається калькуляційним
розрахунком та погоджується
Замовником додатком до цього Договору.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що за
проведення підривних робіт Замовник
наперед перераховує Підрядчику 100 %
вартості підривних робіт згідно
калькуляції.

Судом встановлено, що сторонами
підписано додаток №1 до Договору в
якому погоджено договірну ціну по
вартості різних видів робіт (підрив 1
шт. негабариту, буріння та підрив 1 м.
куб. гірничої маси в щільному тілі,
буріння та підрив підвищення підошви в
гранітах).

Протягом дії договору № 5 від 08.05.2012 р.
за період з 30.05.2012 р. по 11.07.2012 р. було
виконано роботи на загальну суму
351461,57грн., що підтверджується
підписаними та скріпленими печатками
сторін актами № 1 та № 2, які наявні в
матеріалах справи.

Відповідач за первісним позовом за
виконані роботи провів частково
розрахунок на суму 10 961,57грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 10.08.2012 р. № 83 наявним в матеріалах
справи.

Факт виконання робіт на суму 351 461,57 грн.
та проведення оплати на суму 10 961,57- грн.
не заперечується сторонами.

Таким чином, борг відповідача за
первісним позовом становить 340 500,00грн.
(351 461,57-10 961,57), що також зафіксовано в
обопільно підписаному сторонами акті
звірки.

21.12.2012 р. позивачем заявлено претензію
до відповідача за первісним позовом з
вимогою проведення розрахунку за
виконані роботи у відповіді на яку
останній вказав на проведення оплати
до кінця березня 2013 року.

Оцінюючи правильність прийнятого
судового рішення щодо первісного
позову, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
звертає увагу на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З підписанням 08.05.2012р. сторонами
договору № 5 між ним виникли
правовідносини регулювання яких
здійснюється § 1 (Загальні положення
про підряд) Глави 61 ЦК України (Підряд)
(ст.ст.837-864 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 цього Кодексу
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції вимоги про стягнення 340 500,00
грн. основного боргу за первісним
позовом задовольнив в повному обсязі,
з чим погоджується і суд апеляційної
інстанції.

Щодо зустрічного позову.

Як вбачається із змісту зустрічного
позову, він обґрунтований неякісним
виконанням ТОВ "Поділля-вибух" робіт за
договором, у зв'язку з чим після
проведення вибухових робіт утворилась
велика кількість негабаритного каменю.
Для приведення його у відповідні
якісні параметри позивач за
зустрічним позовом залучив ТОВ "РКДЗ".

Оплачена останньому вартість робіт і
становить ціну зустрічного позову,
вимоги за яким останнім кваліфіковані
в якості збитків.

Наведені позивачем за зустрічним
позовом доводи оцінюються судом
критично, позаяк останнім не доведено
факту неякісного виконання робіт
підрядником.

При цьому суд виходив із того, що
сторонами після виконання робіт
підписані акти без будь-яких зауважень
з обох сторін.

Наявний після проведення негабаритний
камінь та його подрібнення, виходячи із
змісту підписаних актів та договірної
ціни, не входив до переліку виконуваних
підрядником робіт.

Тростянецька МШБ ПМК-51 не надала
доказів звернення до підрядника з
вимогою про проведення додаткових
робіт по подрібненню негабаритного
каменю та отримання від останнього
необґрунтованої відмови.

Натомість наявні у справі претензії
свідчать про вимогу до підрядника
здійснити подрібнення негабаритного
каменю з власний рахунок.

Наведене в сукупності приводить суд до
переконливого висновку про
відсутність доведеності позивачем за
зустрічним позовом повного складу
цивільного правопорушення як
обов'язкової умови для відшкодування
останнім збитків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про повне задоволення позовних вимог
за первісним позовом та відмову в
позові за зустрічним позовом, з чим
погоджується і суд апеляційної
інстанції.

Висновки, які зроблені судом першої
інстанції відповідають чинному
законодавству.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені відповідачем за первісним
позовом (позивачем за зустрічним
позовом) в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду першої
інстанції прийняте з врахуванням всіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тростянецької
міжгосподарської шляхо-будівельної
пересувної механізованої колони № 51
від 29.10.14р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 22 жовтня 2014 року
у справі №902/1307/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/1307/14 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Демянчук Ю.Г.