ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.12.14р. Справа № 904/8409/14За позовом
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпроазот", м. Дніпродзержинськ
Дніпропетровської області

про стягнення 4 354 570 грн. 95 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Букоємський Р.В., дов. №
14-138 від 13.05.14р.;

від відповідача: Вошколуп В.Г., дов. №
28/016-юр від 26.12.13р.; Малюк Є.М., дов.
№13/016-юр від 26.12.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду з позовом, в якому
просить стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Дніпроазот"
заборгованість в розмірі 4 354 570 грн. 95
коп., з яких: 3 080 622 грн. 23 коп. - основний
борг, 670 240 грн. 80 коп. - пеня, 192 797 грн. 93
коп. - 3% річних, 410 909 грн. 97 коп. -
інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовує
невиконанням відповідачем умов
договору купівлі-продажу природного
газу від 28.12.12р. № 13/2376-ТЕ-5 щодо
своєчасної оплати вартості за спожитий
природний газ.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У
відзиві на позов зазначив, що для
виникнення обов'язку відповідача
сплатити отриманий обсяг природного
газу необхідна наявність факту його
передачі позивачем, що за умовами п. 3.4
Договору фіксується в актах
приймання-передачі газу. Так, на
виконання зазначеного пункту Договору
відповідачем своєчасно надавалися для
підписання позивачу акти приймання
передачі природного газу, які останній
підписував та повертав на адресу
відповідача із порушенням визначених
п. 3.4 Договору строків, що зумовило
оплату вартості спожитого газу у
період з січня по квітень 2013р. та у
жовтні 2013р. після отримання
відповідачем належним чином
оформлених актів приймання-передачі
газу від позивача. Вказує, що
відповідно до п. п. 3.4 , 6.1 Договору
неможливо встановити певний строк
виконання зобов'язання, оскільки
обов'язок остаточного розрахунку за
придбаний природний газ залежить від
строку оформлення відповідних актів
приймання-передачі, тому, на думку
відповідача, в даному випадку слід
керуватися положеннями ст. 530 ЦК
України, в порядку якої позивач до
відповідача з вимогою не звертався. За
вказаних обставин, відповідач вважає
неправомірним нарахування позивачем
пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Просив в позові відмовити.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у
судовому засіданні оголошувалися
перерви з 20.11.2014р. по 11.12.2014р., з 11.12.2014р.
по 18.12.2014р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши та оцінивши надані докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між позивачем (продавець) та
відповідачем (покупець) укладений
договір купівлі-продаж природного газу
№ 13/2376-ТЕ-5 (надалі - Договір), відповідно
до умов якого, позивач зобов'язався
передати у власність відповідачу у 2013
році природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ „Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД , або/та
природний газ, а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього договору
(п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору він
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, та дієв
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

У пункті 2.1 Договору сторони визначили,
що продавець передає покупцеві з 01.01.13р.
по 31.12.13р. газ обсягом до 8 690,000 тис. куб.
м., у тому числі в узгодженій кількості
по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 3.3 Договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4 Договору).

Згідно п. 5.1 Договору ціна (граничний
рівень ціни) на газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091,00
грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість (п. 5.2 Договору).

За умовами п. 6.1 Договору, оплата за
природний газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

На виконання умов Договору позивач за
періоди січень - квітень 2013р. та жовтень
- грудень 2013р. поставив відповідачу
природний газ в обсязі 7 517,529 тис. куб м.
на загальну суму 9 841 948 грн. 96 коп., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу за визначений
період (а.с. 23-29). Зазначені акти
приймання - передачі природного газу
підписані та скріплені печатками
сторін без зауважень та заперечень до
них.

Відповідач за отриманий природний газ
розрахувався несвоєчасно, сплативши
вартість поставленого природного газу
за період січень-квітень 2013 року -
29.11.13р., за жовтень 2013 року - 27.12.2013р., що
підтверджується кінцевим сальдо по
підприємству відповідача, довідкою по
операціях із підприємством
відповідача (а.с. 21, 22), копіями
платіжних доручень.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на час розгляду
справи складає 3 080 622 грн. 23 коп.

З огляду на положення п. 6.1 Договору,
строк виконання зобов'язання щодо
оплати природного газу є таким, що
настав.

Згідно п. 7.2 Договору у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1 Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача, підлягає
стягненню пеня за загальний період з
14.02.13р. по 13.07.2014р., розрахована за кожним
актом окремо, у загальному розмірі 670 240
грн. 80 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного
кодексу України, позивач нарахував та
вимагає стягнути з відповідача суму 410
909 грн. 97 коп., на яку збільшилась
заборгованість внаслідок інфляції за
період з листопада 2013р. по серпень 2014р.
та суму 192 797 грн. 93 коп.3 % річних за
загальний період з 14.02.13р. по 17.09.2014р.,
розрахована за кожним актом окремо.

На час розгляду справи доказів сплати
заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по
справі на підставі договору
купівлі-продажу природного газу, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 509, ст.
ст. 526, 629 Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно положень ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплату боргу з урахуванням
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Враховуючи викладене та перевіривши
розрахунки позивача, судом
встановлено, що розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат відповідає вимогам
чинного законодавства.

За встановлених обставин, відповідач
неналежним чином виконав свої,
визначені договором,
майново-господарські зобов'язання
перед позивачем з оплати спожитого
природного газу, чим порушив умови
укладеного із позивачем Договору та
вищевказані приписи діючого
законодавства, тому позовні вимоги
позивача про примусове стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі 3
080 622 грн. 23 коп., 3% річних в сумі 192 797 грн.
93 коп. та інфляційних втрат в розмірі 410
909 грн. 97 коп. - є обґрунтованими і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені в сумі 670 240 грн. 80 коп.
суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського
кодексу України виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми не своєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ст. 549
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 1.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" з
урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою,
а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього
Закону банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження. При
цьому порушення банком, що обслуговує
платника (боржника), строку
перерахування коштів до банку, який
обслуговує кредитора, або несвоєчасне
зарахування банками коштів на рахунок
кредитора, в зв'язку з чим сталося
прострочення виконання грошового
зобов'язання, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання цього
зобов'язання, однак надає боржникові
право звернутися до банку, який його
обслуговує, з вимогою щодо сплати пені
відповідно до пункту 32.2 статті 32
названого Закону (див. також частину
третю статті 343 Господарського кодексу
України).

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (пункт
1.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Крім того, відповідно до положень ч. 6
ст. 232 ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Оскільки при проведенні розрахунку
пені позивачем не враховано, що день
оплати не вважається днем прострочки
виконання зобов'язання та приписи ч. 6
ст. 232 ГК України, згідно перерахунку,
здійсненого господарським судом, до
стягнення з відповідача підлягає пеня
у загальному розмірі 570 514 грн. 42 коп.

Заперечення відповідача в частині
виникнення грошового зобов'язання за
Договором після оформлення та
підписання сторонами акту
приймання-передачі природного газу
судом відхиляються, оскільки
спростовуються умовами Договору та
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпроазот" (51909,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Горобця, буд. 1,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького,
буд. 6, ) 3 080 622 грн. 23 коп.
(три мільйони вісімдесят тисяч шістсот
двадцять дві грн. 23 коп.) основного
боргу, 570 514 грн. 42 коп. (п'ятсот сімдесят
тисяч п'ятсот чотирнадцять грн. 42 коп.)
пені, 410 909 грн. 97 коп. (чотириста десять
тисяч дев'ятсот дев'ять грн. 97 коп.)
інфляційних втрат, 192 797 грн. 93 коп. (сто
дев'яносто дві тисячі сімсот дев'яносто
сім грн. 93 коп.) 3% річних, 71 406 грн. 36 коп.
(сімдесят одну тисячу чотириста шість
грн. 36 коп.) витрат по сплаті судового
збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя І. А. Рудь

Повне рішення складено - 23.12.14р.