ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 905/2604/14

У складі колегії суддів: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,
суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - Сірий А.М. (за довіреністю
від 30.11.2014р. № 30.11.2014р.);

від відповідачів - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ДП "Вугілля України"
(вх. № 3454 Д/2) на рішення господарського
суду Донецької області від 01.07.14 у
справі № 905/2604/14

за позовом Державне підприємство
"Вугілля України"

до 1. Державне підприємство
"Сніжнеантрацит" ПАТ "Групова
збагачувальна фабрика "Червона зірка"
2. ПАТ "Групова збагачувальна фабрика
"Червона зірка"

про стягнення 4 491,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДП "Вугілля України" звернулось до суду
з позовною заявою про стягнення з ДП
"Сніжнеантрацит" та ПАТ "Групова
збагачувальна фабрика "Червона зірка"
4491 грн. 12 коп. В обгрунтування вимог
посилається на ст.ст. 16,526,610,611,614,623 ЦК
України та 20,193,224,225,228 ГК України.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 01.07.2014р. у справі
№ 905/2604/14 (суддя Зекунова Е.В.) в
задоволенні позову відмовлено. На
думку господарського суду першої
інстанції позовні вимоги
необгрунтовані та не підтверджуються
матеріалами справи.

ДП "Вугілля України" не погодилось з
прийнятим у справі рішенням та
звернулось з апеляційною скаргою
11.07.2014р., яка направлена до
господарського суду Донецької області.

07.07.2014р. зборами Донецького
апеляційного господарського суду
прийнято рішення призупинити з 08.07.2014р.
роботу Донецького апеляційного
господарського суду до завершення
активної фази антитерористичної
операції на території Донецької
області та створення належних умов для
функціонування судових установ.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" справи, розгляд яких не
закінчено і які перебувають у
провадженні місцевих, апеляційних
судів, розташованих в районі
проведення антитерористичної
операції, в разі неможливості
здійснювати правосуддя передаються
судам відповідно до встановленої
згідно з цим Законом підсудності
протягом десяти робочих днів з дня
прийняття розпорядження головою
відповідного вищого спеціалізованого
суду.

У разі неможливості передачі
матеріалів справи відповідно до
встановленої згідно з цим Законом
підсудності вчинення необхідних
процесуальних дій здійснюється за
документами і матеріалами, поданими
учасниками судового процесу, за умови,
що такі документи і матеріали є
достатніми для ухвалення відповідного
судового рішення.

Розпорядженням Голови Вищого
господарського суду України від
02.09.2014р. № 28-р "Про зміну
територіальної підсудності
господарських справ", визначено, що
розгляд справ підсудних господарським
судам, розташованим у районі
проведення АТО, здійснюється такими
судами господарських справ, що
підлягають перегляду в апеляційному
порядку Донецьким апеляційним
господарським судом, - Харківським
апеляційним господарським судом.

До Харківського апеляційного
господарського суду 24.10.2014р. надійшла
апеляційна скарга (вх. 3454 Д/2) ДП "Вугілля
України" на рішення господарського
суду Донецької області від 01.07.2014р. у
справі № 905/2604/14, в якій з посиланням на
неповне дослідження місцевим
господарським судом обставин справи та
порушення норм матеріального права,
він просить скасувати оскаржуване
рішення господарського суду Донецької
області та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014р. у
справі № 905/2604/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні
26.11.2014р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.11.2014р.
розгляд справи відкладено на 17.11.2014р.

Заявник апеляційної скарги (позивач у
справі) надав додаткові пояснення (вх.
11909 від 05.12.2014р.), в яких наводить
додаткові обгрунтування доводів
апеляційної скарги та просить
скасувати рішення господарського суду
Донецької області від 01.07.2014р. у справі
№ 905/2604/14.

Відповідачі відзив на апеляційну
скаргу не надали, в судове засідання
17.12.2014р. уповноважених представників не
направив, про причини неявки суд не
повідомили.

Зважаючи на встановлений
процесуальним законом строк розгляду
апеляційної скарги на рішення
господарського суду, відсутність
клопотання про продовження строку
розгляду апеляційної скарги у судової
колегії відсутні правові підстави для
відкладення розгляду справи.
Враховуючи викладене, судова колегія
вважає за можливе розглядати
апреляційну скаргу за відсутності
представників відповідачів за
наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.12.2014р.
представник заявника апеляційної
скарги (позивача у справі) підтримав
вимоги апеляційної скарги в повному
обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі з
урахуванням додаткових письмових
пояснень доводи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
заслухавши пояснення представника
позивача та повторно розглянувши
справу в порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

01.02.2010р. між ДП "Вугілля України"
(покупець) та Державним підприємством
"Сніжнеантрацит" (постачальник)
укладено договір № 18-10/1-ЕН постачання
вугілля, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах і з якісними
характеристиками, згідно з договором, а
покупець зобов'язався прийняти
вугілля, оплати його вартість на
умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.4. договору
постачальник гарантує, що вугілля, яке
постачається за договором, знаходиться
у його власності та щодо нього відсутні
майнові права третіх осіб.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили,
що вугілля постачається партіями
залізничним транспортом у відкритих
напіввагонах вантажною швидкістю на
умовах DDР (залізнична станція
призначення) згідно з міжнародними
правилами тлумачення торгівельних
термінів "Інкотермс" в редакції 2000р.за
реквізитами покупця, вказаними в
додатках до договору.

Договором передбачено, що постачальник
зобов'язаний здійснювати завантаження
вугіллям однорідної якості всіх
вагонів партії та по всій глибині
вагону у справні, очіщені від залишків
попереднього вантажу, сміття, тощо,
вагони та у відповідності до вимог
завантаження, які ставляться
Залізницею (п. 3.1.2 договору)

Інструкція держарбітражу при раді
Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та №
П-7від 25.04.1966р. з подальшими змінами та
доповненнями, положення про поставку
продукції виробничо-технологічного
призначення, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 р. № 888
регулюють порядок приймання вугілля.

Пунктами 3.1.2. та 3.1.3 Договору на
постачальника покладено обов'язок
здійснювати завантаження вугіллям
однорідної якості всіх вагонів партії
та по всій глибині вагону в справні,
очищені від залишків попереднього
вантажу, сміття, тощо, вагони та у
відповідності до вимог завантаження,
що ставляться Залізницею. В період з 15
листопада по 15 березня проводити
профілактичні міри, щодо запобігання
замерзанню вугілля у дорозі (сушіння,
переморожування, промаслення, тощо),
відповідно до ДСТУ 4083-2002.

Відповідно до п.п. 8.3 Договору у випадку
прийняття вугілля якісні показники
якого не відповідають умовам Договору,
а також п. 3.1.2. та 3.1.3. Договору,
постачальник відшкодовує затрати
покупця та вантажоотримувача по оплаті
користування вагонами, витрат на
подачу-прибирання вагонів, маневрових
робіт та ін.

Згідно додатку № 08/10-1 від 30.07.2010р. до
Договору у серпні 2010р. постачальник
зобов'язується відпривити, а
постачальник прийняти вугілля від
вантажовідправника ЗФ "Донбаський
збагачувальний комбінат".

На виконання умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
№ 18-10/1-ЕН у серпні 2010 року Відповідач
поставив за залізничною накладною
№ 52256552 (вагони №№ 63791644,67849885, 64207053, 65881443,
68778281, 68297464, 65491672) партію вугілля.

Вантажовідправник - ПАТ "ГЗФ "Червона
Зірка", яка є правонаступником ТОВ
"Донбаський збагачувальний комбінат".

Вантажоотримувачем вказаної вугільної
продукції є Трипільська ТЕС ВАТ
«Центренерго» згідно договору
поставки укладеного між ДП «Вугілля
України» та ВАТ Державна
енергогенеруюча компанія
«Центренерго» № 01-10/1-ЕН від 01.02.2010р.

Залізничною станцією
«Нижньодніпровський вузол» при
перевірці маси вантажу у вагоні №68297464
(Постачальник ДП «Сніжнеантрацит»,
вантажовідправник ТОВ «Донбаський
збагачувальний комбінат») було
виявлено нерівномірне навантаження на
візки, що засвідчено актом загальної
форми № 955 від 13.09.2010р.

Позивач стверджує, що у зв'язку з
нерівномірним завантаженням ЗФ
«Донбаський збагачувальний комбінат»
вугілля у вагоні № 68297464, яке поставлене
ДП "Сніжнеантрацит", ДП "Вугілля
України" зазнало збитків у розмірі 4491
грн.12 коп. Зазначене стало підставою
звернення до господарського суду
Донецької області із позовом про
стягнення з відповідачів 1, 2 збитків у
сумі 4491 грн.12 коп.

Господарський суд Донецької області,
відмовляючи у задоволення вимог про
стягнення збитків з ДП "Сніжнеантрацит"
дійшов висновку про те, що позивач не
довів належними та допустимими
засобами доказування факт того, що ДП
"Сніжнеантрацит" діяв як
вантажовідправник та здійснив
завантаження у вагон № 68297464 в
порушення вимог, що ставляться
Залізницею. Судова колегія
Харківського апеляційного
господарського суду вважає такий
висновок суду першої інстанції
законним та обгрунтованим, зважаючи на
наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Статтею 611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори: наявність реальних
збитків; вина заподіювача збитків;
причинний зв'язок між
діями або бездіяльністю винної особи
та збитками.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Отже, як правомірно вважав
господарський суд першої інстанції
позивачу потрібно довести факт
заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Як вбачається з позовної заяви позивач
зазначив, що поніс збитки через
невиконання ДП "Сніжнеантрацит" пункту
3.1.2 умов договору поставки №18-10/1-ЕН, за
змістом якого Постачальник
зобов'язаний здійснювати завантаження
вугіллям однорідної якості всіх
вагонів партії та по всій глибині
вагону у справні, очищені від залишків
попереднього вантажу, сміття, тощо,
вагони та у відповідності до вимог
завантаження, що ставляться
Залізницею.

Однак, позивач не довів належними та
допустимими засобами доказування факт
того, що ДП "Сніжнеантрацит" діяв як
вантажовідправник та здійснив
завантаження у вагон № 68297464 в
порушення вимог, що ставляться
Залізницею. Інших фактів та будь-яких
доказів невиконання відповідачем
зобов'язань за Договором № 18-10/1-ЕН,
позивач не надав.

Позивач в обгрунтування своїх вимог
посилається на рішення господарського
суду м. Києва від 17.05.2011р. у справі № 54/77,
яким стягнуто з ДП "Вугілля України" на
користь ВАТ "Центренерго" 9059,04 грн.
збитків, 102,00 грн. державного мита, 236,00
грн. ІТЗ.

Однак, судова колегія вважає, що
господарський суд першої інстанції
обгрунтовано відхилив посилання
позивача на рішення господарського
суду м. Києва від 17.05.2011 р. у справі № 54/77
оскільки вказаними рішеннями
встановлено, що вантажовідправником по
спірній партії вугілля є саме ЗФ
«Донбаський збагачувальний комбінат»,
тобто відповідач - 2.

Оскільки відповідач - 1 ДП
"Сніжнеантрацит", у даній справі, не є
вантажовідправником за спірною
відправкою, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про те, що позивачем не доведено
складової збитків за нерівномірне
завантаження вагона № 68297464, які
спричинені позивачу саме з вини ДП
"Сніжнеантрацит".

Крім того, господарським судом м. Києва
розглядався спір за умовами іншого
договору поставки.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Донецької області
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення збитків з
відповідача - 1 ДП "Сніжнеантрацит"
законне та обгрунтоване.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що місцевим господарським
судом правомірно відмовлено у
задоволенні позовних вимог з ПАТ "ГЗФ
"Червона зірка", зважаючи на наступне.

Як вбачається з позовної заяви вимоги
позивача до ПАТ "ГЗФ "Червона Зірка"
мотивовані тим, що останній порушив
вимоги Технічних умов, внаслідок чого
відбулось нерівномірне завантаження
вугілля у вагоні № 68297464.

Однак, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що такі посилання позивача
безпідставні.

Так, додатком №08/10-3 від 30.07.2010р. до
Договору № 18-10/1-ЕН передбачено, що у
серпні-вересні 2010 року постачальник
зобов'язується відправити, а
постачальник прийняти вугілля від
вантажовідправника ЗФ «Донбаський
збагачувальний комбінат»,
правонаступником якого є ПАТ "ГЗФ
"Червона Зірка".

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного
кодексу України та ч. 1 ст. 307
Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов'язані забезпечувати
вантажовідправників бланками
перевізних документів згідно з
правилами здійснення відповідних
перевезень.

Частиною 1 статті 918 Цивільного кодексу
України передбачено, що завантаження
(вивантаження) вантажу здійснюється
організацією, підприємством
транспорту або відправником
(одержувачем) у порядку встановленому
договором, із додержанням правил,
встановлених транспортними кодексами
(статутами), іншими нормативно
правовими актами та правилами, що
видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 908 Цивільного
кодексу України загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Статтею 307 Господарського кодексу
України встановлено, що умови
перевезень вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Статуту залізниць України
передбачено, що накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до цього
Статуту та Правил перевезення вантажу
і наданий залізниці відправником разом
з вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої
сторони-одержувача.

Пунктом 2.1 розділу 2 Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України 21.11.2000р. №644 закріплено, що
відправник заповнює відповідні графи
накладної згідно з додатком 3 до цих
Правил.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що у графі
55 "Правильність внесення відомостей
підтверджую" представник відправника
вказує свою посаду, розписується,
засвідчуючи правильність відомостей,
указаних ним у перевізному документі.

Статтею 32 Статуту залізниць України
встановлено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням технічних
умов. Вантажі повинні завантажуватись
без перевищення вантажопідйомності
вагона.

Відповідно до п. 4 Правил приймання
вантажів до перевезення відправник
зобов'язаний підготувати вантаж до
навантаження відповідно до вимог, які
забезпечували б збереження його на
всьому шляху перевезення та екологічну
безпеку і захист навколишнього
природного середовища згідно з
законодавством. Дрібні місця штучних
вантажів відправник повинен об'єднати
в більші.

Згідно з абз. 3 п. 5 Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу
поверхня вантажу у всіх випадках
розрівнюється і ущільнюється. Для
розрівнювання і ущільнення вантажу
відправник може використовувати
механізовані установки та інші
пристрої.

В Додатку 14 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
"Правила розміщення і кріплення
вантажів у вагонах і контейнерах"
встановлено, що вантажі повинні
розміщуватись і кріпитись у вагонах
при перевезенні рівномірно по усім
візкам, згідно умов підпункту 4.3 пункту
4 глави 1.

Із даних залізничної накладної
вбачається, що навантаження вагону
здійснювалось засобами відправника
(відповідача-2 у справі), правильність
внесених до накладної відомостей
підтвердив своїм підписом представник
вантажовідправника, у відповідності до
п.2.3 Правил оформлення перевізних
документів (затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000р. №644, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 24.11.2000р.
за № 863/5084).

Крім того, у розділі №3 залізничної
накладної №52256552 зазначено, вантаж у
цьому вагоні було розміщено і
закріплено правильно, згідно з
вимогами Технічних умов.

Обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційним актом або
актами загальної форми, які складають
залізничні станції (п. 129 Статуту
залізниць).

Відповідно до акту загальної форми №955
від 13.09.2010 року та накопичувальної
картки № 17091423 з рахунку Трипільскої
ТЕС залізницею стягнуті наступні
платежі пов'язані з усуненням
нерівномірного завантаження за
візками, а саме: плата за користування
вагонами - 1246 грн.20 коп.;

маневрова робота - 1170 грн. 40 коп.;

збір за зберігання вантажу - 1104 грн.;

за зважування вантажу - 150 грн. 40 коп.;

за заповнення документів та документи -
15 грн. 90 коп.;

плата за бланки - 2 грн. 70 коп.;

за повідомлення одержувача телеграфом
- 53 грн.

Загальна сума платежів - 3742 грн. 60 коп.,
що разом з ПДВ складає 4491,12 грн.

Визначаючи розмір збитків позивач
вказав, що до складу понесених ним
витрат входять плата за користування
вагонами, маневрова робота, збір за
зберігання вантажу, плата за
зважування вантажу, за заповнення
документів та вартість документів,
плата за бланки, за повідомлення
одержувача телеграфом.

Статтею 119 Статуту залізниць України
встановлено, що за користування
вагонами і контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 2 Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
наказом Міністурства транспорту
України від 25.02.1999р. № 113, за
користування вагонами і контейнерами
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, власники під'їзних
колій, порти, організації, установи,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності (далі -
вантажовласники) вносять плату.

Згідно з п. 3 розділу 2 Правил
користування вагонами та контейнерами
облік часу користування вагонами і
контейнерами та нарахування плати за
користування ними провадиться на
станціях відправлення та призначення
за відомістю плати за користування
вагонами форми ГУ-46 (додаток 1).

Позивачем не надано відомість плати за
користування вагонами форми ГУ-46. Саме
така відомість може виступати належним
підтвердженням тривалості
користування вагонами та розрахунку
плати за користування вагонами.

Зважаючи на викладене, судова колегія
підтримує висновок господарського
суду Донецької області про те, що
позивачем не підтверджено належними
доказами обґрунтованість нарахування
відповідачу плати за користування
вагоном № 68297464 у розмірі 1246 грн.20 коп.
без ПДВ.

Необхідність затримання вагону № 68297464
на проміжній станції протягом 110 год. 15
хвил. у період з 08.09.2010р. по 13.09.2010р.
позивачем також не доведена.

Згідно з п. 4.3 розділу 3 Тарифного
керівництва збір за маневрову роботу
нараховується відповідно до п. 1.8.

За змістом цього пункту збір за
маневрову роботу нараховується у разі,
якщо ця послуга надається на вимогу
власника під'їзної колії,
вантажовласника або порту.

Позивачем не надано доказів звернення
власника під'їзної колії або
вантажовласника до залізниці з вимогою
про проведення маневрових робіт, тому
на думку судової колегії правомірним є
висновок господарського суду
Донецької області про те, що
нарахування вантажовідправнику плати
за маневрові роботи у розмірі 1170 грн. 40
коп. без ПДВ є безпідставним.

Згідно зі ст. 46 Статуту залізниць
вантажі, що прибули, зберігаються на
станції безкоштовно протягом доби. Цей
термін обчислюється з 24-ої години дати
вивантаження вантажу (контейнера)
засобами залізниці або з 24-ої години
дати подачі вагонів під вивантаження
засобами одержувача. За зберігання
вантажу на станції понад зазначений
термін справляється плата, встановлена
тарифом.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання
вантажів збір за зберігання вантажів у
вагонах (контейнерах) у разі затримки
їх з вини одержувача (відправника)
після закінчення терміну безоплатного
зберігання сплачується незалежно від
місця затримки (на станції призначення
та на підходах до неї, на прикордонних,
припортових станціях тощо).

Позивачем не наведено обставин, які б
свідчили про необхідність затримки
вагонів для контрольного зважування та
усунення нерівномірного завантаження
на період, що перевищує одну добу, саме
з вини вантажовідправника чи
одержувача. Положення вказаного пункту
також не доводять, що саме
вантажовідправник повинен сплачувати
збір за зберігання вантажу у разі його
затримки.

Враховуючи викладене, судова колегія
Харківського апеляційного
господарського суду вважає
правомірним висновок місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для задоволення вимоги про
стягнення з відповідача плати за
зберігання вантажу у розмірі 1104 грн.
без ПДВ.

Судова колегія вважає безпідставним
посилання позивача (заявника
апеляційної скарги) на рішення
господарського суду м. Києва від 17.05.2011
р. у справі № 54/77 оскільки вказаними
рішеннями не встановлено, що
нерівномірне завантаження вугілля у
вагон № 68297464 було здійснено
вантажовідправником - ЗФ «Донбаський
збагачувальний комбінат».

Стягнення з позивача збитків за іншим
рішенням суду не може вважатися тим
фактом, що не потребує доказуванню за
загальними правилами цивільного та
господарського законодавства,
оскільки господарським судом м. Києва
розглядався спір за умовами іншого
договору поставки.

Відповідно до статті 33,34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, апеляційна скарга є
необґрунтованою і не може бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення по даній справі.
При прийнятті рішення місцевий
господарський суд забезпечив
дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, тому
рішення господарського суду Донецької
області від 01.07.2014 року по справі
№ 905/2604/14 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати апелянта по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП "Вугілля України"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 01.07.14 у справі №
905/2604/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 22.12.14

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Плахов О.В.

Суддя
Шутенко І.А.