м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Український страховий стандарт",
до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто", м.Київ,
про стягнення 18 887,49 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: Демент'єв Є.О. - по дов.
від відповідача: не з'явився
Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні
суду 10.12.2014р. оголошувалась перерва
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Український страховий стандарт",
м.Київ звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача, Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто", м.Київ про
стягнення 18 887,49 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на виплату Дровикову
Миколі Дмитровичу страхового
відшкодування на підставі договору
№0111-1702-0011 від 30.05.2012р. добровільного
страхування транспортного засобу,
внаслідок чого до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Український страховий
стандарт" перейшло право вимоги до
Відповідач відзиву на позовону заяву
не надав, своєї правової позиції по
суті спору не висловив, правами, що
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України, не
скористався, у судове засідання 10.12.2014р.
не з'явився, представника не направив.
За висновками суду, Публічне
акціонерне товариство "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, виходячи з
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
За змістом п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р.
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
За змістом наявного у матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, місцезнаходженням
м.Київ, Печерський район, провулок
Новопечерський, буд.19/3.
На вказану адресу судом на виконання
приписів Господарського
процесуального кодексу України було
скеровано ухвалу від 24.11.2014р. з метою
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи.
Про отримання відповідачем наведеного
процесуального документу свідчить
наявне в матеріалах справи поштове
За таких обставин, приймаючи до уваги
направлення господарським судом
поштової кореспонденції за адресою
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто", яка міститься в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а також
наявність в матеріалах справи доказів
отримання відповідачем судової
кореспонденції, суд дійшов висновку
про належне повідомлення вказаного
учасника судового процесу про дату, час
і місце розгляду справи.
З приводу неявки предствника
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" у судове засідання
господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Наразі, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Судом враховано, що ухвалою від 24.11.2014р.
явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.
При цьому, за висновками суду, з 01.12.2014р.
(дата отримання ухвали про порушення
провадження) у відповідача було
достатньо часу для висловлення своєї
правової позиції по суті спору та
надання витребуваних судом документів.
Таким чином, незважаючи на те, що
відповідач в процесі розгляду справи
так і не скористався правами,
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України,
враховуючи відсутність клопотань з
боку сторін про відкладення розгляду
справи, суд дійшов висновку, що у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними у ній документами відповідно
до вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаного учасника судового
процесу не перешкоджає вирішенню
справи по суті.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши представлені
заявником документи, господарський суд
Згідно із ст.16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
Як свідчать матеріали справи, 30.05.2012р.
між Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Український
страховий стандарт" (страховик) та
Дровиковим Миколою Дмитровичем
(страхувальник) було укладено договір
№0111-1702-0011 добровільного страхування
транспортного засобу, предметом якого
відповідно до п.17.1 є майнові інтереси,
що не суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом з
наступними характеристиками:
марка/модель: Geely FE-2,
реєстраційний номер: АК 0978 СЕ,
За змістом п.18.1 договору №0111-1702-0011 від
30.05.2012р. страховим випадком є подія
(ризик), яка відбулась, і з настанням
якої виникає обов'язок страховика
здійснити виплату страхового
відшкодування внаслідок, зокрема,
дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, вказаним договором
встановлено франшизу в розмірі 1% від
страхової суми у разі настання
зазначеного вище страхового випадку,
що становить 1197,50 грн.
У даному договорі страхування також
передбачено, що банком страхувальника
є Публічне акціонерне товариство
Зазначеним правочином визначено
період дії договору з 30.05.2012р. до 29.05.2017р.
Виходячи зі змісту наявної у
матеріалах справи довідки №9082107 про
дорожньо-транспортну пригоду, 26.09.2012р. о
18 год. 45 хвил. у м.Сімферополь, по
вул.Аерофлотська, 1 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів 1.ВАЗ 212140,
державний номер АК 6753 ВТ, що належав
Єпіфанцеву Олексію Івановичу, який і
керував вказаним транспортним засобом,
та 2.Причіп ПР БЗП 5, державний номер АК
4537 ХТ, що належав Калиніну Максиму
Володимировичу, а також 3.Geely FE-2,
державний номер АК 0978 СЕ, що належав
Дровикову Миколаю Дмитровичу, який і
здійснював керування вказаним
дорожньо-транспортної пригоди.
Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір збитків,
які підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.
Статтею 990 вказаного
нормативно-правового акту встановлено,
що страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.
Відповідно до ст.25 Закону України "Про
страхування" здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.
За умовами п.24.16 договору №0111-1702-0011 від
30.05.2012р. виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
на підставі письмової заяви на виплату
страхового відшкодування
страхувальника згідно з умовами
договору та страхового акту, який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою. Страхове
відшкодування сплачується виключно за
письмовим погодженням з банком,
порядок та спосіб сплати страхового
відшкодування мають бути викладені у
наданому банком листі. Виплата
страхового відшкодування проводиться
за умов визнання події страховим
випадком і визначення розміру
страхового відшкодування.
26.09.2012р. було проведено огляд колісного
транспортного засобу, за результатами
якого складено акт. З наведеного акту
вбачається, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 26.09.2012р., автомобілю Geely FE-2,
державний номер АК 0978 СЕ було завдано
наступні пошкодження: крило, капот,
панель передньої стійки, скло вітрове,
дзеркало заднього виду, двері ліві
задні та передні, ручки задніх лівих
дверей, панель зовнішня бокова, верхня
накладка бамперу, тощо.
При цьому, 26.09.2012р. на замовлення
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Український
страховий стандарт" Приватним
підприємством "Експертна компанія
"Укравтоекспертиза" було здійснено
оцінку транспортного засобу Geely FE-2,
державний номер АК 0978 СЕ , з
висновку якої вбачається, що вартість
матеріального збитку, завданого
вказаному автомобілю внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 26.09.2012р., становить 21
Як свідчать матеріали справи, 27.09.2012р.
Дровиков Миколай Дмитрович звернувся
до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Український
страховий стандарт" з повідомленням
про настання події, що має ознаки
страхового випадку, а також з заявою
про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до рахунку №1075 від 05.10.2012р.,
який складено Іноземним підприємством
"АІС-Крим", вартість відновлювального
ремонту автомобіля Geely FE-2, державний
номер АК 0978 СЕ становила 11 840,46 грн.
10.10.2012р. Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" надано згоду
на перерахування суми страхового
відшкодування на рахунок станції
технічного обслуговування або виплату
вказаного відшкодування Дровикову
Миколі Дмитровичу готівкою.
Одночасно, як вбачається з наявного в
матеріалах справи листа б/н від 12.11.2012р.,
Дровиков Миколай Дмитрович повідомив
позивача про реквізити, за якими просив
здійснити виплату страхового
відшкодування внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 26.09.2012р.
На підставі представлених
страхувальником документів, 24.05.2013р.
представниками Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Український страховий
стандарт" було здійснено розрахунок
страхового відшкодування та складено
страховий акт, за яким прийнято рішення
про виплату страхового відшкодування
Дровикову Миколі Дмитровичу в розмірі
19 887,49 грн. шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок, вказаний
страхувальником у вищезгаданій заяві.
27.05.2013р. страховиком було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 19
887,49грн., що підтверджується платіжним
За таких обставин, господарським судом
встановлено, що Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Український страховий стандарт" було
належним чином виконано свій обов'язок
з виплати страхового відшкодування за
договором №0111-1702-0011 від 30.05.2012р.
добровільного страхування
транспортного засобу.
Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений у
випадках, встановлених законом.
Такий випадок встановлено статтею 993
Цивільного кодексу України та
статтею 27 Закону України "Про
страхування", згідно із якими до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу
України передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
За цими нормами страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні, набуває право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги починає спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
Отже, фактично у такому випадку
відбувається суброгація, тобто лише
зміна осіб у вже наявному зобов'язанні
(зміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання.
Це означає, що одна особа набуває прав і
обов'язків іншої особи у конкретних
правовідносинах. У процесуальному
відношенні страхувальник передає свої
права страховику на підставі договору
і сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. Аналогічної
правової позиції дотримується
Верховний суд України у постанові від
25.12.2013р. по справі №6-112цс13 та Вищий
господарський суд України у постанові
від 06.10.2014р. по справі №922/1265/13.
Нового зобов'язання з відшкодування
збитків при цьому не виникає, оскільки
потерпілий (страхувальник) передає
страховику своє право вимоги до особи,
відповідальної за спричинення шкоди,
тобто, страховик виступає замість
страхувальника. Наведену правову
позицію висловлено у постанові від
04.11.2014р. Верховного Суду України по
справі № 3-162гс14.
Крім того, п.21.2.10 договору №0111-1702-0011 від
30.05.2012р. передбачено, що страховик має
право після виплати страхового
відшкодування пред'являти право вимоги
щодо відшкодування збитків до осіб,
відповідальних за заподіяні збитки.
Отже, враховуючи наведе вище, приймаючи
до уваги приписи чинного законодавства
України, з огляду на здійснення
позивачем страхового відшкодування за
договором №0111-1702-0011 від 30.05.2012р., у
правовідносинах, що виникли з підстав
спричинення шкоди, відбулась заміна
кредитора (суброгація).
Таким чином, суд дійшов висновку, що
фактично права та обов'язки
страхувальника, Дровикова Миколи
Дмитровича, в тому числі, право вимоги
до особи, що визнана винною у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
заподіянні шкоди, перейшли до
страховика, тобто до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Український страховий
Як вбачається з наявної в матеріалах
справи постанови від 24.10.2012р.
Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим по справі №122/7995/2012, винним у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, що сталась 26.09.2012р. у
м.Сімферополь по вул.Аерофлотська, 1 за
участю транспортних засобів 1.ВАЗ 212140,
державний номер АК 6753 ВТ, 2.Причіп ПР БЗП
5, державний номер АК 4537 ХТ, 3.Geely FE-2,
державний номер АК 0978 СЕ, визнано водія
автомобіля ВАЗ 212140, державний номер АК
6753 ВТ - Єпіфанцева Олексія Івановича.
Доказів оскарження та скасування
наведеного судового акту в
апеляційному чи касаційному порядку
матеріали справи не містять.
У ст.11 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" зазначено,
страховик подає інформацію про
укладені та достроково припинені
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності до
централізованої бази даних у порядку,
встановленому у положенні про
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
яке затверджується Уповноваженим
органом за поданням МТСБУ.
Відповідно до п.1.3 Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затвердженого Розпорядженням
№566 від 09.07.2010р. Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України, база даних Моторного
транспортного страхового бюро України
- це єдина централізована база даних
Моторного транспортного страхового
бюро України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.
Користувачами бази даних Моторного
транспортного страхового бюро України
є страховики, Дирекція Моторного
транспортного страхового бюро України,
органи державної влади, підприємства,
установи, організації, громадяни.
Основними функціями єдиної
централізованої бази даних є, в тому
числі, надання відкритої інформації
для вільного і загальнодоступного
Згідно з п.5.3 Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затвердженого Розпорядженням
№566 від 09.07.2010р. Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України, інформація, отримана з бази
даних Моторного транспортного
страхового бюро України,
використовується з метою отримання
відомостей про наявність чи
відсутність договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на дату скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та
отримання відомостей про страховика,
який застрахував цивільно-правову
відповідальність власника наземного
транспортного засобу на дату ДТП або на
дату укладення договору обов'язкового
Отже, з наведеного вище вбачається, що
відомості бази даних Моторного
транспортного страхового бюро України
є публічними та можуть бути
використані судом з метою визначення
наявності полісу обов'язкового
страхування у особи, яку визнано винною
у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, в межах провадження по справі
постанові від 05.08.2013р. Вищого
господарського суду України по справі
№5011-4/5903-2012-10/519-2012.
З долученого до матеріалів справи
витягу з бази даних Моторного
транспортного страхового бюро України,
а також з наявної в матеріалах справи
Моторним транспортним страховим бюро
України, вбачається, що
цивільно-правову відповідальність
Єпіфанцева Олексія Івановича, як
власника транспортного засобу ВАЗ 212140,
державний номер АК 6753 ВТ на
момент вчинення дорожньо-транспортної
пригоди було застраховано Публічним
акціонерним товариством "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" за
полісом АВ 8571989. При цьому, вказаним
полісом встановлено франшизу в розмірі
1000 грн. та ліміт відповідальності по
майнув розмірі 50 000 грн.
Крім того, за приписами ст.21 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" контроль за наявністю
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів здійснюється відповідним
підрозділом Міністерства внутрішніх
справ України при складанні протоколів
щодо порушень правил дорожнього руху
та оформленні матеріалів
дорожньо-транспортних пригод.
У довідці №9082107 про
дорожньо-транспортну пригоду також
зазначено, що на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правову відповідальність
Єпіфанцева Олексія Івановича було
застраховано Публічним акціонерним
товариством "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" за полісом АВ
За таких обставин, враховуючи наведене
вище, господарський суд дійшов
висновку, що наявними в матеріалах
справи документами в їх сукупності
підтверджується страхування
цивільно-правової відповідальності
Єпіфанцева Олексія Івановича саме
Наразі, як встановлено судом, Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Український страховий
стандарт" зверталось до Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" з
вимогою №1556 від 25.06.2014р. про виплату
страхового відшкодування. Направлення
вказаної вимоги на адресу відповідача
підтверджується поштовим
Проте, за твердженнями позивача, які з
боку відповідача належними та
допустимими доказами не спростовані,
перерахування Публічним акціонерним
товариством "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" страхового
відшкодування здійснено не було.
Ухвалою від 24.11.2014р. відповідача було
зобов'язано надати докази виплати
страхового відшкодування в сумі 18 887,49
грн. на рахунок Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Український страховий
стандарт" на підставі вимоги №1556 від
Однак, відповідачем витребуваних судом
доказів надано не було, факт
невиконання грошових вимог позивача не
При цьому, за висновками суду, з 01.12.2014р.
(дата отримання ухвали про порушення
провадження) у вказаного учасника
судового процесу було достатньо часу
для виконання вимог суду.
Відповідно п.2.3 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст.38
Господарського процесуального кодексу
України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.
Таким чином, з огляду на вищевикладене,
приймаючи до уваги, що позов повністю
доведений позивачем та обґрунтований
матеріалами справи, виходячи з того, що
виконання зобов'язання з оплати
страхового відшкодування Публічним
акціонерним товариством "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"
виконано не було, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Український страховий
стандарт" до Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" про стягнення 18
887,49 грн., є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі. Крім того, судом прийнято до
уваги, що під час визначення розміру
позовних вимог позивачем було
враховано встановлену вище франшизу.
Судовий збір згідно із ст.49
Господарського процесуального кодексу
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
Задовольнити позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Український
страховий стандарт", м.Київ до
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто", м.Київ про стягнення 18
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
Печерський район, провулок
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
м.Київ, Оболонський район,
страхове відшкодування в сумі 18 887,49
грн. та судовий збір в розмірі 1 827 грн.
Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

У судовому засіданні 10.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 15.12.2014р.

Суддя
М.О.
Любченко