ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.
Справа № 911/4444/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Рябцевої О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроформат
Інжиніринг», м. Київ

до приватного підприємства
«Сім'я Музиченка і сини», Київська обл.,
м. Біла Церква

про стягнення 46479,47 грн.

за участю представників:

від позивача: Степаненко О.А. (дов. від
02.09.2014 р.);

від відповідача: Бондарчук О.А. (дов. № 7
від 26.10.2014 р.);

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю «Євроформат
Інжиніринг» (далі - позивач) звернулось
до господарського суду Київської
області з позовом до приватного
підприємства «Сім'я Музиченка і сини»
(далі - відповідач) про стягнення 46479,47
грн., з яких 40392,00 грн. заборгованості,
873,13 грн. 3% річних та 5214,34 грн.
інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що ним на виконання
умов договору № 67/13 від 18.11.2013 р. про
виконання робіт було перераховано
відповідачу 40392,00 грн. авансового
платежу. Оскільки відповідач після
отримання вказаного авансового
платежу не розпочав та не виконав
передбачені договором роботи, позивач
просить суд стягнути з відповідача
40392,00 грн. заборгованості. Крім того,
позивачем на підставі ст. 625 ЦК України
нараховано відповідачу 873,13 грн. 3%
річних та 5214,34 грн. інфляційних втрат за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

11.12.2014 р. до господарського суду
Київської області від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому він заперечив проти позову,
посилаючись на те, що передбачені
умовами договору № 67/13 від 18.11.2013 р.
роботи були виконані відповідачем в
повному обсязі, що підтверджується
актом здачі-приймання виконаних робіт
від 06.12.2013 р., на якому міститься надпис
працівника позивача - менеджера Ліщини
І.С. «Прийняв менеджер ТОВ «Євроформат»
та його особистий підпис, що свідчить
про належне виконання відповідачем
зобов'язань за договором № 67/13 від
18.11.2013 р.

В судовому засіданні 25.11.2014 р. було
оголошено перерву до 02.12.2014 р.

Представник позивача в судових
засіданнях 04.11.2014 р., 25.11.2014 р. та 11.12.2014 р.
підтримав позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових
засіданнях 25.11.2014 р., 02.12.2014 р. та 11.12.2014 р.
проти позовних вимог заперечував з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

18.11.2013 р. між приватним підприємством
«Сім'я Музиченка і сини» (виконавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Євроформат
Інжиніринг» (замовник) було укладено
договір № 67/13 (договір), відповідно до п.
1.1. якого замовник доручає, а виконавець
бере на себе обов'язки з виготовлення
та монтажу металевих конструкцій
ангару за адресою: м. Київ, КП
«Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни),
згідно технічного завдання, яке
затверджено замовником (додаток № 1 до
договору), та згідно затвердженого
замовником проекту (додаток № 2 до
договору).

Відповідно до п. 1.2. договору загальна
сума договору дорівнює 80784,00 грн., без
врахування ПДВ.

Підпунктом 3.1.1. пункту 3.1. договору
передбачено, що виконавець
зобов'язаний виконати в термін і в
повному обсязі роботи, вказані в п. 1.1.,
після отримання авансових коштів.

Згідно з п. 4.1. договору термін
виконання робіт складає 22 робочих дня з
моменту отримання авансового платежу.

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунок
між сторонами проводиться шляхом
перерахування замовником на поточний
рахунок виконавця авансових коштів в
розмірі 50 відсотків від загальної суми
договору. Наступне перерахування
коштів відбувається у розмірі 30
відсотків загальної суми договору
після завершення монтажу металевих
конструкцій каркасу.

Остаточний розрахунок між сторонами
проводиться шляхом перерахування
замовником на поточний рахунок
виконавця коштів в розмірі 20 відсотків
від загальної суми договору,
визначеній в п. 1.2. договору, протягом 5
робочих днів з дати підписання акта
здачі-приймання виконаних робіт до
договору (п. 4.3. договору).

Пунктом 4.4. договору встановлено, що
строком початку проведення робіт є
дата надходження авансу на поточний
рахунок/в касу виконавця та 5-денний
термін для придбання матеріалів та
організацію робіт.

Тобто, сторонами в п. 3.1., 4.4. договору
встановлено, що однією із обов'язкових
умов початку виконання робіт за
договором № 67/13 від 18.11.2013 р. являється
перерахування позивачем в повному
обсязі, передбаченого п. 4.2. договору
авансового платежу на розрахунковий
рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов п. 4.2. договору позивачем
20.11.2013 р. перераховано на розрахунковий
рахунок відповідача авансовий платіж у
сумі 40392,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 674 від 20.11.2013 р.

Проте, як зазначає позивач, відповідач
в порушення умов договору після
отримання авансового платежу не
приступив до виконання передбачених
договором робіт, чим порушив свої
договірні зобов'язання.

З огляду на викладене, 12.08.2014 р.
позивачем направлено на адресу
відповідача лист з вимогою № 73 від
11.08.2014 р. про повернення коштів в сумі
40392,00 грн., що підтверджується
фіскальним чеком № 2562 від 12.08.2014 р. та
описом вкладення у цінний лист.

Однак, вказаний лист повернувся
позивачу, в зв'язку із закінченням
терміну зберігання.

Таким чином, посилаючись на те, що
станом на момент звернення позивача до
суду із даним позовом відповідачем не
розпочато передбачені договором
роботи та не повернуто суму авансового
платежу, позивач просить суд стягнути з
відповідача 40392,00 грн. заборгованості,
5214,34 грн. інфляційних втрат та 873,13 грн. 3%
річних.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення. Ціна
роботи у договорі підряду включає
відшкодування витрат підрядника та
плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилається на те, що передбачені
умовами договору № 67/13 від 18.11.2013 р.
роботи були виконані відповідачем в
повному обсязі та відповідно до п.п. 4.1.,
5.1. договору прийняті працівником
позивача - менеджером Ліщиною І.С.

На підтвердження вказаних обставин
відповідачем надано суду акт виконаних
робіт від 06.12.2013 р., на якому міститься
відмітка нібито працівника позивача -
менеджера Ліщини І.С. «Прийняв менеджер
ТОВ «Євроформат» та його особистий
підпис.

Відповідно до п. 5.1. договору замовник у
присутності представника виконавця
здійснює приймання виконаних робіт, за
підсумком чого складається акт
здачі-приймання виконаних робіт, який є
основним документом, підтверджуючим
повне виконання умов договору.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що
виконання сторонами умов договору
підтверджується актом здачі-прийняття
виконаних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 882 ЦК України замовник,
який одержав повідомлення підрядника
про готовність до передання робіт,
виконаних за договором будівельного
підряду, або, якщо це передбачено
договором, - етапу робіт, зобов'язаний
негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими (ч. 4
ст. 882 ЦК України).

Як вбачається з акта виконаних робіт
від 06.12.2013 р., він підписаний лише
директором ПП «Сім'я Музиченка і сини» -
Предоляком І.Д. та скріплений печаткою
підприємства, підпис директора та
відбиток печатки ТОВ «Євроформат
Інжиніринг» на акті відсутні.

В судовому засіданні 25.11.2014 р. директор
ПП «Сім'я Музиченка і сини» пояснив, що
акт виконаних робіт від 06.12.2013 р.
позивачу поштою не направлявся, з
огляду на його отримання менеджером
ТОВ «Євроформат Інжиніринг» Ліщиною
А.С.

Однак, підпис менеджера Ліщини А.С. на
акті виконаних робіт від 06.12.2013 р. може
свідчити про його отримання позивачем
лише у разі наявності у Ліщини А.С.
відповідних повноважень.

Відповідачем не було надано суду
довіреності, на підставі якої гр.
Ліщина А.С. від імені ТОВ «Євроформат
Інжиніринг» отримав вищезазначений
акт виконаних робіт, при цьому з
наявної в матеріалах справи заяви № 107
від 01.12.2014 р. взагалі вбачається, що
директором ТОВ «Євроформат
Інжиніринг» - Маліновським В.П. жодних
довіреностей гр. Ліщину А.С. на
отримання акта виконаних робіт від ПП
«Сім'я Музиченка і сини» за договором №
67/13 від 18.11.2013 р. про виконання робіт не
видавалось.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, оскільки відповідачем не
направлявся позивачу акт виконаних
робіт від 06.12.2013 р., а сам акт не містить
підпису директора ТОВ «Євроформат
Інжиніринг» та не скріплений печаткою
товариства, то суд дійшов висновку, що
відповідачем всупереч статей 32-34 ГПК
України не доведено належними та
допустимими доказами факт виконання
ним робіт за договором № 67/13 від 18.11.2013
р.

Як вже зазначалось, позивач просить суд
стягнути з відповідача 40392,00 грн.
заборгованості за договором № 67/13 від
18.11.2013 р., що складається із суми
сплаченого ним на виконання п. 4.2.
договору авансового платежу.

Пунктом 7.6. договору встановлено, що у
разі якщо виконавець не береться
своєчасно за виконання договору або
виконує роботу настільки повільно, що
закінчення її до строку стає явно
неможливим, замовник має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Згідно з п. 8.1. договору договір набуває
чинності з моменту його підписання і
діє до повного виконання умов договору.

Дія договору може бути достроково
припинена тільки за взаємною
домовленістю сторін, викладеної у
письмовій формі (п. 8.2. договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо
підрядник своєчасно не розпочав роботу
або виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим (ч. 3
ст. 651 ЦК України).

Як вбачається з направленого позивачем
відповідачу листа № 73 від 11.08.2014 р.,
позивач не відмовився від договору №
67/13 від 18.11.2013 р. про виконання робіт, а
лише вимагав повернення коштів в сумі
40392,00 грн.

Оскільки позивач в порядку ст. 849 ЦК
України не відмовився від договору,
вказаний договір не було розірвано ні
за взаємною домовленістю сторін, ні
судом, то відповідно до п. 8.1. договір №
67/13 від 18.11.2013 р. не припинив свою дію, а
отже зобов'язання за договором ще
тривають.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи, що
договором № 67/13 від 18.11.2013 р. не
передбачено права позивача у разі
невиконання відповідачем передбачених
договором робіт вимагати повернення
сплаченого авансу, обов'язку
відповідача повернути отриманий аванс
у випадку несвоєчасного виконання
робіт умови договору не містять, суд
дійшов висновку, що у відповідача
відсутнє зобов'язання щодо повернення
позивачу 40392,00 грн. авансу, сплаченого
останнім за договором № 67/13 від 18.11.2013 р.

При цьому, позивач в обґрунтування
позовних вимог про стягнення 40392,00 грн.
заборгованості, 873,13 грн. 3% річних та
5214,34 грн. інфляційних втрат посилається
на положення ст. 625 ЦК України.

Однак, посилання позивача на ст. 625 ЦК
України є необґрунтованим, з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначено в підпункті 1.1 пункту 1
постанови № 14 від 17.12.2013 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» грошовим, за
змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного
кодексу України, є виражене в грошових
одиницях (національній валюті України
чи в грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Враховуючи те, що умовами договору №
67/13 від 18.11.2013 р. встановлено обов'язок
відповідача виконати підрядні роботи,
а не сплатити на користь позивача
грошові кошти, то в даному випадку
зобов'язання відповідача за договором
№ 67/13 від 18.11.2013 р. не є грошовим, в
зв'язку з чим спірні кошти не являються
заборгованістю.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.

Предмет та підстави позову визначає
позивач, при цьому чинним
Господарським процесуальним кодексом
України не передбачено право суду
тлумачити позовні вимоги.

Таким чином, оскільки позивач просить
суд стягнути з відповідача саме
заборгованість за договором № 67/13 від
18.11.2013 р., підстави для стягнення якої
відсутні, з огляду на відсутність у
відповідача грошового зобов'язання за
договором № 67/13 від 18.11.2013 р., то позовні
вимоги про стягнення з відповідача
40392,00 грн. заборгованості, 873,13 грн. 3%
річних та 5214,34 грн. інфляційних втрат є
необґрунтованими, такими, що не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а отже задоволенню не
підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.О. Рябцева

Рішення підписано 18.12.2014 р.