ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/5066/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Львів до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
стягнення 15141,95 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 12500,00 грн.
основного боргу, 180,82 грн. 3% річних за
період з 01 травня 2014 року по 23 жовтня 2014
року, 1112,50 грн. інфляційних витрат за
період з 01 травня 2014 року по 23 жовтня 2014
року та 1348,63 грн. пені за період з 01
травня 2014 року по 23 жовтня 2014 року за
договором поставки № 2802-14 від 28 лютого
2014 року.

Враховуючи, що заяв та клопотань
представниками сторін не заявлено, суд
починає розгляд справи по суті.

Позивач у судове засідання не з*явився,
надав витребувані ухвалою суду від 10
листопада 2014 року документи.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, відзив на позовну заяву та
документи на виконання ухвали суду про
порушення провадження у справі суду не
надав.

Разом з цим, 17 грудня 2014 року до суду
повернулася копія судової ухвали про
порушення провадження у справі №
922/5066/14 з поштовою відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Судом на вказану у позовній заяві
адресу відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2: 61096, АДРЕСА_1
надсилались процесуальні документи, а
позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд вважає, що відповідач -
Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно частини 3 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів, з
огляду на зауваження суду про
можливість розгляду справи за наявними
в ній матеріалами у разі нез'явлення в
засідання суду, які містяться в ухвалах
суду від 10 листопада 2014 року та 03 грудня
2014 року, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені
пунктом 4 частини 3 статті 129
Конституції України, статтею 4-3 та
статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що господарським судом в межах
наданих йому повноважень сторонам
створені усі належні умови для надання
доказів у справі та є підстави для
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

28 лютого 2014 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивачем,
постачальником) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем,
замовником) було укладено договір
поставки № 2802-14.

Відповідно до пункту 1.1. договору
поставки № 2802-14, постачальник
зобов'язується до 07 березня 2014 року за
заявкою замовника передати у власність
знаки сувенірні (товар) 500 штук, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити до 30 квітня 2014 року 12 500 грн. за
партію 500 штук.

Згідно пункту 1.2. договору поставки від
28 лютого 2014 року дані поставки - 500 штук
з грузинськими прапорцями,

Відповідно до пункту 2.1. договору
поставки № 2802-14, сума даного договору
становить 12 500 грн.

Згідно пункту 2.2. договору поставки від
28 лютого 2014 року, вартість одиниці
товару - 25 грн. за 1 шт.

Згідно пункту 3.1. договору поставки №
2802-14, постачальник здійснює поставку
товару через Служби Компанії "Гюнсел"
або "Нова Пошта" або іншого перевізника
за рахунок замовника.

Відповідно до пункту 3.3. договору
поставки від 28 лютого 2014 року, термін
поставки товару - до 07 березня 2014 року.

Згідно пункту 3.4. договору поставки №
2802-14, право власності на товар, а також
ризик випадкового знищення або
випадкового пошкодження товару,
переходять до замовника з моменту
передачі товару перевізнику.

На виконання взятих на себе договірних
зобов'язань, позивач 05 березня 2014 року
здійснив поставку товару на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.
Підтвердженням здачі-прийому товару за
договором поставки № 2802-14 на суму 12 500
грн. є накладна № 03050-14 від 05 березня 2014
року.

Відповідно до договором поставки від 28
лютого 2014 року, відповідач мав своїм
обов'язком оплатити поставлений товар
до 30 квітня 2014 року.

Матеріали справи свідчать про те, що
станом на 23 жовтня 2014 року основна
заборгованість Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 перед позивачем
складає суму у розмірі 12500,00 грн.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття 627
Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару; договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Відповідно до статті 694 Цивільного
кодексу України, договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору
поставки № 2802-14 від 28 лютого 2014 року, на
підставі якого виникло первісне
грошове зобов'язання, суд вважає, що
вказаний договір за своєю правовою
природою є договором купівлі-продажу
та до якого повинні застосовуватись
положення Цивільного кодексу України,
що регулюють загальні умови виконання
зобов'язання, а також положення
параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного
кодексу України.

Згідно статей 526 та 525 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(стаття 610 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 12500,00 грн.
задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов*язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 5.2. договору поставки №
2802-14 у разі порушення замовником
термінів оплати товару, встановлених
пунктом 2.5. договору, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Національного банку України № 212 "Про
регулювання грошово-кредитного ринку"
від 14 квітня 2014 року розмір облікової
ставки з 15 квітня 2014 року становить 9,5 %.

Згідно пункту 1 Постанови
Національного банку України № 417 "Про
регулювання грошово-кредитного ринку"
від 15 липня 2014 року, розмір облікової
ставки з 17 липня 2014 року становить 12, 5 %.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 180,82 грн. 3%
річних за період з 01 травня 2014 року по 23
жовтня 2014 року, 1112,50 грн. інфляційних
витрат за період з 01 травня 2014 року по 23
жовтня 2014 року та 1348,63 грн. пені за
період з 01 травня 2014 року по 23 жовтня 2014
року задовольнити.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються заповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно статей 55 Конституції України,
статей 15, 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, законними,
підтвердженими матеріалами справи і
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору, у разі задоволення позовних
вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 13, 19, 124, 129, Конституції
України, статтями 6, 509, 525, 526, 536, 610, 625, 626,
627, 692, 694, 712 Цивільного кодексу України,
статтями 216, 217, 230 Господарського
кодексу України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 43,
44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61096, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (79069, АДРЕСА_2, розрахунковий
рахунок НОМЕР_3 ПАТ КБ "Приватбанк", МФО
325321, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 12500,00 грн.
основного боргу, 180,82 грн. 3% річних за
період з 01 травня 2014 року по 23 жовтня 2014
року, 1112,50 грн. інфляційних витрат за
період з 01 травня 2014 року по 23 жовтня 2014
року, 1348,63 грн. пені за період з 01 травня
2014 року по 23 жовтня 2014 року за договором
поставки № 2802-14 від 28 лютого 2014 року та
1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.12.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець