ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року
Справа № 904/6482/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Бережко С.І. представник,
довіреність №14-96 від 18.04.14;

від відповідача: Москаленко В.О.
директор, розпорядження про
призначення №146-ОС від 04.07.11;

від відповідача: Григор'єв Д.В.
представник, довіреність №551-14 від
09.12.14;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.10.2014 року у справі №
904/6482/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства
"ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області, м.
Вільногірськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 2 607 972,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області про
стягнення 2 607 972,69 грн., з яких 1 896
384,26грн. - основного боргу; 290
603,31грн. - пені; 91 639,64грн. - три відсотки
річних; 329 345,48грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором купівлі -
продажу природного газу №13/2341-БО-3 від
28.12.2012р., в частині своєчасної та повної
сплати заборгованості.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.10.2014
року (суддя Петренко І.В.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпрпетровської області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 1 896 384,26грн.
- основного боргу; 145 301,66грн. - пені; 91
639,64грн. - три відсотки річних; 329 345,48грн.
- інфляційних втрат; 52 159,45грн. - судового
збору, в решті позовних вимог
відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідач несвоєчасно проводив
розрахунки за поставлений йому за
договором природний газ за січень -
грудень 2013 року, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення 1 896 384,26 грн.
суми основного боргу, трьох процентів
річних та збитків від інфляції є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Стягнення пені за висновком
господарського суду підлягає
частковому задоволенню в сумі 145 301,66
грн., яку суд, з урахуванням великої
дебіторської заборгованості перед
відповідачем його боржників на
загальну суму 2 934 644,32грн., зокрема, з
боку споживача спірної теплоенергії -
Комунального закладу "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради за
укладеним між ними договором №25/1 від
08.02.12р. на послуги з постачання водяної
пари і гарячої води, вважав за можливе,
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України та правом, наданим суду п. 3 ч.1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотанням
відповідача зменшити на 50% від їх
розміру.

Не погодившись з даним рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення в частині, якою
відмовлено в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення 145 301,65 грн. пені,
та прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з комунального
підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС"
Вільногірської міської ради на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 145 301,65 грн. пені, в
інші частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" посилається на
наступне:

- в оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені місцевий господарський
суд не врахував жодного аргументу,
доводу чи доказу позивача, не
зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 ГПК України, що призвело до
прийняття неправильного рішення;

- суд не дослідив майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні, та
інших інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, що призвело до
порушення ст.233 ГК України;

- господарський суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а саме: позивач є
підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки та безпеки
держави; за спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
санкції за порушення цих строків;
внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ставками 20-24% річних; єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені;

- аналіз законодавства вказує, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан, відсутність коштів не
є винятковим випадком в розумінні ст. 233
ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, яка
підлягає стягненню;

- зменшення судом розміру пені на 50%
спричиняє позивачу додаткові збитки, у
зв'язку з чим не враховано інтереси
позивача.

Представник Позивача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Комунальне підприємство "ТЕПЛОСЕРВІС"
Вільногірської міської ради у відзиві
на апеляційну скаргу просить рішення
залишити в силі, як таке, що було
винесено з дотриманням всіх норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевий господарський суд
правильно надав оцінку тій обставині,
що споживачем теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є населення та
комунальні установи і організації, які
фінансуються з державного бюджету, а
також врахував велику дебіторську
заборгованість перед відповідачем
його боржника - Комунального закладу
"Вільногірська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради за укладеним між ними договором
№25/1 від 08.02.12р. на послуги з постачання
водяної пари і гарячої води на загальну
суму 2 934 644,32грн.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 року прийнято апеляційну скаргу
до розгляду.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та Комунальним підприємством
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області
(покупець) було укладено договір
№13/2341-БО-3 купівлі-продажу природного
газу (а.с. 13-18).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
позивач зобов'язується передати у
власність відповідачу у 2013 році
природний газ, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (далі по тексту -
споживачами покупця).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
позивач передає відповідачеві з 01
січня 2013 року газ обсягом до 825 тис. куб.
м., в тому числі по місяцях кварталів
(тис. куб. м.).

Як зазначено у п. 3.3. Договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

В пункті 3.4. Договору зазначено про те,
що не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
відповідач зобов'язується надати
позивачеві підписані та скріплені
печаткою відповідача та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Позивач не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути відповідачеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмові від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата
за газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 7.1 Договору передбачено,
що за невиконання або неналежне
виконання своїх зобов'язань за цим
договором сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем пункту
6.1. умов цього Договору продавець має
право не здійснювати поставку газу
покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічних можливостей. У
разі невиконання покупцем пункту 6.1
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Як зазначено у п. 9.3. Договору строк, у
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
5 років.

Пунктом 11.1 встановлено, що цей Договір
набирає чинності з дати підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення їх підписів печатками
сторін, діє в частині реалізації газу
до 31.12.13р., а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

19.07.2013 року між сторонами було укладено
додаткову угоду №1 до Договору (а.с.19),
якою сторони зокрема внесли зміни до
пункту 5.2 і 5.5, а саме з 01.07.13р. пункт 5.2
статті 5 "Ціна газу" Договору існує у
наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000 куб. м
газу становить 3459,00грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
- 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільчими трубопроводами - 295,60грн.,
крім того ПДВ - 20% - 59,12грн., всього з ПДВ -
354,72грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3823,78грн., крім того ПДВ - 20% - 764,74грн.,
всього з ПДВ - 4588,54грн."

Пунктом 5.5 договору встановлено, що
загальна вартість цього договору на
дату його укладання становить 3 204 943.5
грн., крім того ПДВ - 6040 992 грн., разом з
ПДВ- 3 845 935,5 грн.

Наявними у справі доказами
підтверджено, що на виконання умов
вищезазначеного Договору, позивачем
протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013
року передано у власність відповідача
передбачений Договором імпортований
природній газ на загальну суму 3 960
822,09грн., що підтверджується Актами
приймання-передачі природного газу
(а.с.20-26).

Акти приймання-передачі природного
газу, в яких визначено фактичні обсяги
переданого газу, його ціна та остаточна
вартість, підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Проте, відповідач частково
розрахувався за поставку природного
газу. Як вбачається з матеріалів
справи, причиною виникнення спору є
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань у частині
своєчасної та повної оплати природного
газу, отриманого протягом січня-квітня,
жовтня-грудня 2013 року, у зв'язку з чим
позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 1 896 384,26грн. - основного
боргу за спожитий природний газ; 290 603,31
грн. - пені; 91 639,64грн. - 3 % відсотки
річних; 329 345,48грн. - інфляційних втрат,
які відповідачем у добровільному
порядку не сплачені, що стало причиною
звернення позивача з позовом, який є
предметом спору у даній справі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач
несвоєчасно та не в повному обсязі
розрахувався за поставлений природний
газ, що підтверджується матеріалами
справи, та не спростовується
Відповідачем.

За розрахунком позивача,
підтвердженим матеріалами справи,
заборгованість відповідача з оплати
вартості поставленого газу за
Договором №13/2341-БО-3 від 28.12.2012 року
станом на 14.07.2014 року становить 1 896 384,26
грн. (а.с. 8-12)

Відповідач розрахунок позивача та
наявність зобов'язання з оплати повної
вартості поставленого газу не
заперечив. У зв'язку з чим, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду, що сума основного
боргу, яка підлягає стягненню з
відповідача становить 1 896 384,26 грн., що
визнається обома сторонами.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідач частково розрахувався з
позивачем за спожитий природний газ з
порушенням строків передбачених п. 6.1
договору, що підтверджується
відповідним розрахунком
заборгованості, який наявний в
матеріалах справи, та не заперечується
відповідачем (а.с. 8-12).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України виконання господарських
зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими
законами; до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського
кодексу України також встановлюють, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Сторонами в п. 7.2 Договору №13/2341-БО-3 від
28.12.2012 року передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього
Договору, який встановлює строки
розрахунків за фактично переданий газ,
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підтвердження понесення
інфляційних втрат та в обґрунтування
здійснених нарахувань 3% річних і пені у
зв'язку із простроченням відповідачем
строку оплати зазначених обсягів
природного газу позивачем надані до
матеріалів справи відповідні
розрахунки. Так, за неналежне виконання
відповідачем грошових зобов'язань,
позивач нарахував відповідачу 290 603,31
грн. - пені; 91 639,64грн. - три відсотки
річних; 329 345,48грн. - інфляційних втрат
(а.с. 8-12).

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача (межі зазначеного
ним періоду), дні фактичної сплати
відповідачем суми боргу, колегія
суддів відповідно до ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши правильність
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат прийшла до висновку, що місцевим
господарським судом правомірно
задоволені позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних у сумі 91 639,64 грн., та
збитки від інфляції у сумі 329 345,48 грн.,
нараховані у відповідності із ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів погоджується з
розрахунком позивача розміру пені у
сумі 290 603,31 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про необґрунтоване
та незаконне зменшення місцевим
господарським судом належної до
стягнення пені на 50%, колегія суддів з
урахуванням наявних в матеріалах
справи доказів встановила наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки є
правом суду, тому він, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку підстав, за яких можливе її
зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частина 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У якості підстав для зменшення пені на
50% від її розміру господарський суд
зазначив велику дебіторську
заборгованість перед відповідачем
його боржників на загальну суму 2 934
644,32грн., зокрема, з боку споживача
спірної теплоенергії - Комунального
закладу "Вільногірська центральна
міська лікарня" Дніпропетровської
обласної ради за укладеним між ними
договором №25/1 від 08.02.12р. на послуги з
постачання водяної пари і гарячої води,
якого не можна позбавити опалення та
гарячої води ні за яких умов.

В той же час, вищезазначений висновок
господарського суду не підтверджений
жодними матеріалами справи.

Так, з наявного в матеріалах справи
акту звірки взаєморозрахунків між
Комунальним підприємством
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради та Комунальним закладом
"Вільногірська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради випливає, що звірка
взаєморозрахунків за послуги з
теплопостачання проведена не за
договором №25/1 від 08.02.2012 року, на який
посилався відповідач у відзиві на
позовну заяву та господарський суд у
рішенні, а за договором № 9-14 ТП від
05.05.2014 року за період з 01.07.2014 року по
01.09.2014 року, тобто за договором,
укладеним вже після поставки позивачем
відповідачу природного газу. При чому,
а ні договору №25/1 від 08.02.2012 року, а ні
договору № 9-14 ТП від 05.05.2014 року
відповідачем до матеріалів справи не
долучено.

Виходячи зі змісту ст. 32, 34 ГПК,
належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Належність доказів - це міра, що
визначає залучення до процесу в
конкретній справі тільки потрібних і
достатніх доказів. Під належністю
доказу розуміється наявність
об'єктивного зв'язку між змістом
судових доказів (відомості, що
містяться в засобах доказування) і
самими фактами, що є об'єктом судового
пізнання.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає
вищезазначений акт звірки
взаєморозрахунків, копію статуту
Комунального закладу "Вільногірська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради, а
також лист даної лікарні на адресу
Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації неналежними доказами
для доведення обставин зменшення пені
за Договором поставки природного газу
№13/2341-БО-3 від 28.12.2012 року, оскільки дані
докази не містять будь-якої інформації
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, передбаченого ст. 233
Господарського кодексу України.

Будь-яких інших доказів для зменшення
розміру штрафних санкцій, а саме
інформації про майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні;
фінансовий стан відповідача; його
кредиторську та дебіторську
заборгованість; наявність збитків
через підвищення тарифів на газ,
електроенергію та мінімальну
заробітну плату без відповідного
підвищення тарифу на теплову енергію;
заборгованість з компенсації різниці в
тарифах на теплову енергію; інформації
про заборгованість населення,
державних та комунальних установ перед
відповідачем за теплову енергію; дані
про вжиття відповідачем заходів до
виконання зобов'язань, ведення
судово-претензійної роботи по
зменшенню дебіторської
заборгованості, відповідачем не
надано.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги є підставними, оскільки колегія
суддів не може прийти до висновку, що
даний випадок є винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причин неналежного виконання
зобов'язання.

Також, колегія суддів погоджується з
апеляційною скаргою, що в
оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені місцевий господарський
суд не врахував жодного аргументу,
доводу чи доказу позивача, не
зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 ГПК України, що призвело до
прийняття неправильного рішення

З урахуванням наведеного апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду підлягає частковому скасуванню у
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, та невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

Оскільки апеляційна скарга підлягає
задоволенню, то судові витрати за
подання апеляційної скарги відповідно
до ч. 5 ст. 49 ГПК України необхідно
розподілити між сторонами пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. У
зв'язку з чим з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 1 453,02
гривень за подачу апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ",
м. Київ - задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.10.2014
року у справі № 904/6482/14 -
скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпрпетровської області (51700,
Дніпропетровська область,
м.Вільногірськ, вул.Леніна, 8,
ідентифікаційний код 36489101) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, буд. 6,
ідентифікаційний код 20077720) 1 896 384,26грн.
(один мільйон вісімсот дев'яносто шість
тисяч триста вісімдесят чотири грн. 26
коп.) - основного боргу; 290 603,31 грн.
(двісті дев'яносто тисяч шістсот три
гривні тридцять одну копійку) - пені; 91
639,64грн. (дев'яносто одна тисяча шістсот
тридцять дев'ять грн. 64 коп.) - три
відсотки річних; 329 345,48грн. (триста
двадцять дев'ять тисяч триста сорок
п'ять грн. 48 коп.) - інфляційних втрат;
52 159,45грн. (п'ятдесят дві тисячі
сто п'ятдесят дев'ять грн. 45 коп.) -
судового збору за подачу позовної
заяви; 1 453,02 грн. витрат за подачу
апеляційної скарги.

Видачу наказу з урахуванням необхідних
реквізитів доручити господарському
суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови
складений 15.12.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.А. Сизько