КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 927/1527/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників:

від прокуратури: не з'явились

від позивача: Вторих А.В. -
дов. №2539 від 26.11.2014

Сахно О.В. - дов №2574
від 01.12.2014

від відповідача: Рябчук С.В. - дов.
№10 від 02.01.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Заступника
військового прокурора Чернігівського
гарнізону Центрального регіону
України

на рішення господарського суду
Чернігівської області

від 29.09.2014 (суддя Белов С.В.)

у справі №927/1527/13

за позовом Заступника Чернігівського
прокурора за додержанням законів у
воєнній сфері в особі
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова

до Публічного акціонерного
товариства „Облтеплокомуненерго"

про стягнення збитків у
розмірі 1890750,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Чернігівської області передані
позовні вимоги Заступника
Чернігівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі:
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова (надалі - позивач, КЕВ м.
Чернігова) до Публічного акціонерного
товариства „Облтеплокомуненерго"
(надалі - відповідач, ПАТ
„Облтеплокомуненерго") про стягнення
збитків у розмірі 1157786,21 грн.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 17.01.2014,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014, в позові
відмовлено з повністю

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.07.2014 касаційну скаргу
Чернігівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
задоволено частково, рішення
господарського суду Чернігівської
області від 17.01.2014 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду України від 12.03.2014
року у справі №927/1527/13 скасовано та
передано справу на новий розгляд до
господарського суду Чернігівської
області.

У ході розгляду справи судом першої
інстанції прокуратурою до суду першої
інстанції була подана зава про
збільшення позовних вимог, в якій
прокуратура та позивач просили
стягнути з ПАТ „Облтеплокомуненерго"
на користь Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Чернігова 1890750,17 грн. шкоди за
період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013
року, внаслідок транспортування
теплової енергії споживачам тепловою
мережею позивача без відповідних
правових підстав, а саме без укладання
відповідного договору, від чого
відповідач отримував дохід.

За результатами нового розгляду
рішенням господарського суду
Чернігівської області від 29.09.2014 у
справі №927/1527/13 у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Заступник військового прокурора
Чернігівського гарнізону Центрального
регіону України звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Чернігівської області від 29.09.2014 у
справі №927/1527/13 та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи. Зокрема
апелянт вважає, що у позовній заяві
були викладені обставини та посилання
на норми законів, які підтверджують
факт заподіяння державі в особі КЕВ м.
Чернігова саме шкоди, зокрема
посилання на ст.ст. 11, 22, 530, 1166 ЦК
України, а тому апелянт стверджує, що
позивачем заявлялись вимоги саме про
відшкодування шкоди, а у прохальній
частині позовної заяви помилково
вказано слово „збитки". Крім того,
скаржник звертає увагу на те, що
теплові мережі перебувають у позивача
на праві оперативного управління, про
що матеріали справи містять відповідні
докази, та що виключає необхідність
наявності у нього свідоцтва про право
власності на зазначені теплові мережі.

Представники прокуратури у судове
засідання 02.12.2014 не з'явився, поважних
причин неявки суду не повідомили, хоча
про час та місце судового засідання
повідомлялися належним чином.

Представники позивача у судовому
засіданні 02.12.2014 підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Відповідач проти апеляційної скарги
заперечує, вважає рішення законним та
обґрунтованим та просить залишити його
без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Згідно доводів позовної заяви на
балансі позивача перебуває
розподільча теплова мережа довжиною
11590,8 м (в однотрубному вимірі), яка
забезпечує транспортування теплоносія
від джерела теплової енергії (котельні
відповідача, розміщеної за адресою:
смт. Гончарівське, вул. Танкістів) до
теплового вводу споживачів.

Згідно положень ст. 1 Закону України
„Про теплопостачання" транспортування
теплової енергії - це господарська
діяльність, пов'язана з передачею
теплової енергії (теплоносія) за
допомогою мереж на підставі договору.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
20.09.2012 року між
Квартирно-експлуатаційним відділом м.
Чернігова (транспортна організація) та
ПАТ „Облтеплокомуненерго"
(теплопостачальна організація)
укладено договір на транспортування
теплової енергії №526/12 (далі - договір),
відповідно до п.1.1 якого
теплопостачальна організація подає в
мережі транспортної організації, а
транспортна організація транспортує
до споживачів теплопостачальної
організації теплову енергію в обсягах,
передбачених договорами та додатками
до них, що укладені між
теплопостачальною організацією і
споживачами теплопостачальної
організації.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.3 договору оплата
за надані послуги по транспортуванню
теплової енергії здійснюється на
умовах безготівкового перерахування
теплопостачальною організацією
транспортній організації коштів на
підставі рахунку, виставленого
транспортною організацією, але в
будь-якому випадку після надходження
коштів за постачання теплової енергії
від споживачів теплопостачальної
організації на розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації. Тарифи
на послуги по транспортуванню теплової
енергії встановлюються у
відповідності до вимог чинного
законодавства України. Станом на день
укладання договору тарифи встановлені
рішенням виконавчого комітету
Гончарівської селищної ради № 96 від
28.08.2012 та становлять: без ПДВ 17,04
грн./Гкал; ПДВ 3,408; з ПДВ 20,448 грн./Гкал.

Положеннями п. 9.1 укладеного між
сторонами договору встановлено, що він
розпочинає свою дію з моменту
встановлення (затвердження) у
визначеному чинним законодавством
України порядку Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії для
теплопостачальної організації.

Згідно висновків Київського
апеляційного господарського суду, які
містяться у постанові від 09.09.2013 року у
справі №927/529/13 за позовом Заступника
Чернігівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі КЕВ м.
Чернігова до ПАТ
„Облтеплокомуненерго" про внесення
змін до договору, договір на
транспортування теплової енергії №526/12
від 20.09.2013 не розпочав свою дію, а
транспортування теплової енергії
відбувалося у позадоговірному порядку.
Суд апеляційної інстанції, не прийняв
до уваги доводи про те, що відповідач
недобросовісно виконує взяте на себе
зобов'язання щодо отримання тарифів
від Національної комісії, що здійснює
регулювання у сфері комунальних
послуг, оскільки вказана обставина не є
підставою для зміни п.9.1 договору, який
не суперечить законодавству та
погоджений сторонами на їх власний
розсуд.

Відповідно до положень статті 35 ГПК
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

За таких обставин місцевий
господарський суд, з урахуванням
положень ст. 35 ГПК України, дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для повторного доказування
наведеної обставини (договір на
транспортування теплової енергії №526/12
від 20.09.2012 не діяв у спірний період),
оскільки існування даної обставини
підтверджує судове рішення у спорі, що
виник між тими ж сторонами (справа №
927/529/13).

Згідно ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України встановлено,
що до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що застосування положень ст.ст. 224, 225 ГК
України можливо лише за умови
існування між сторонами господарських
відносин, проте на момент виникнення у
позивача умовних збитків, господарські
відносини між сторонами не вступили в
дію, оскільки договір на
транспортування теплової енергії не
розпочав своєї дії (не було затверджено
тарифів Національною комісією).

Повертаючи справу на новий розгляд
Вищий господарський суд України у
своїй постанові від 15.07.2014 зазначив, що
на спірні правовідносини
відшкодування позадоговірної шкоди,
завданої внаслідок тривалого
зволікання теплопостачальної
організації (відповідача) з укладенням
договору на транспортування теплової
енергії з позивачем та подальшим
невжиттям відповідачем належних
заходів щодо отримання встановлених
(затверджених) тарифів від
Національної комісії, що здійснює
регулювання у сфері комунальних
послуг, поширюється дія ст.1166 ЦК
України.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що прокуратурою та
позивачем у позовній заяві не було
заявлено вимоги про відшкодування
позадоговірної шкоди. Подана
прокуратурою позовна заява містить
вимогу саме про стягнення збитків.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, уході розгляду справи судом
першої інстанції прокуратурою була
подана заява про зміну предмету
позову, в якій заявник просив змінити
предмет позову та стягнути з ПАТ
„Облтеплокомуненерго" на користь
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова 1157786,21 грн. завданої шкоди.
Однак, в подальшому від Військової
прокуратури Чернігівського гарнізону
Центрального регіону України до
місцевого господарського суду
надійшла заява про відмову прокурора
та позивача від поданої заяви №14-1394
вих. 14 про зміну предмету позову, яка
була прийнята судом.

У свою чергу заява про збільшення
позовних вимог №14-1395вих-14 від 27.08.2014, у
якій позивач та прокуратура просили
стягнути з відповідача на користь
позивача шкоду у розмірі 1890750,17 грн., не
може бути розцінена судом як заява про
зміну предмету позову, оскільки
позивач та прокуратура у ході розгляду
справи судом першої інстанції
наполягали на тому, що ними у позовній
були заявлені позовні вимоги саме про
стягнення шкоди.

Вказані доводи також знайшли своє
відображення у апеляційної скарги, в
якій скаржник зазначає, що у позовній
заяві були викладені обставини та
посилання на норми законів, які
підтверджують факт заподіяння державі
в особі КЕВ м. Чернігова саме шкоди,
зокрема посилання на ст.ст. 11, 22, 530, 1166 ЦК
України, а тому позивачем заявлялись
вимоги саме про відшкодування шкоди, а
у прохальній частині позовної заяви
помилково вказано слово „збитки".

Однак, такі доводи апеляційної скарги
колегією суддів відхиляються з огляду
на те, що позовна заява крім посилань на
ст.ст. 11, 22, 530, 1166 ЦК України містить
також обґрунтування позовних вимог з
точки зору положень ст.ст. 224, 225 ГК
України. При цьому у прохальній частині
позовної заяви прокурор просив
стягнути з відповідача саме збитки.

За таких обставин місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку про те, що оскільки договір
транспортування не розпочав своєї дії,
то твердження позивача про завдання
йому збитків відповідачем внаслідок
неналежного виконання господарського
зобов'язання є безпідставними. При
цьому, суд позбавлений права
самостійно змінювати предмет позову.

Дослідження обставин заподіяння
позивачеві позадоговірної шкоди та
визначення її розміру в даному випадку
не є предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів приймає до уваги та
вважає обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що теплові
мережі перебувають у позивача на праві
оперативного управління, про що
матеріали справи містять відповідні
докази, та що виключає необхідність
наявності у нього свідоцтва про право
власності на зазначені теплові мережі.
Однак такі доводи апелянта не можуть
слугувати підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, з огляду на визначену у
позовній заяві правову природу коштів,
які заявлені до стягнення з
відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Заступника військового
прокурора Чернігівського гарнізону
Центрального регіону України
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Чернігівської
області від 29.09.2014 у справі №927/1527/13 має
бути залишене без змін.

Відповідно до п. 4.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" №7 від
21.02.2013, приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України „Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Таким чином, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
військового прокурора Чернігівського
гарнізону Центрального регіону
України залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Чернігівської області від 29.09.2014 у
справі №927/1527/13 залишити без змін.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Чернігова (14007, м. Чернігів
вул. Любченка,19, код 08351733) на користь
Державного бюджету України 18907,50 грн.
(вісімнадцять тисяч дев'ятсот сім
гривень 50 коп.) судового збору за
подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському
суду Чернігівської області.

Матеріали справи №927/1527/13 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк