КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р. Справа№ 910/17070/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Лисенко Д.В., за
довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста
Києва від 30.09.2014

у справі № 910/17070/14 (суддя:
Бондаренко Г.П.)

за позовом Публічного
акціонерного товариста "Українська
страхова компанія"Гарант - Авто" в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"

до Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія"

про стягнення 50000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі № 910/17070/14
позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" в особі Центральної філії
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" страхове відшкодування в
розмірі 50000 грн. 00 коп. та 1827 грн. 00 коп.
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Українська пожежно-страхова компанія"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 у справі № 910/17070/14 і прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково в розмірі 36770,59
грн.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2014 прийнято
до розгляду справу № 910/17070/14. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
08.12.2014.

26.11.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

08.12.2014 в судовому засіданні оголошено
перерву до 15.12.2014.

15.12.2014 представником скаржника через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду були подані
додаткові письмові пояснення по
справі.

15.12.2014 позивач в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи позивач повідомлений
належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви (ч. 1 ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія
суддів вважає за необхідне здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

15.12.2014 представник скаржника в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
і просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
скаржника, колегія суддів встановила
наступне.

21.11.2013 о 07 год. 30 хв. в м. Києві на
перехресті пр-т. Червонозоряного та
вул. М. Кривоноса відбулося зіткнення
автомобілів за участю транспортного
засобу марки "ВАЗ 21070" державний
реєстраційний номер АС 3785 АВ під
керуванням водія Пастернака Олега
Петровича, транспортного засобу марки
"ЗАЗ 11021635" державний реєстраційний
номер 09559 КК під керуванням водія Явона
Миколи Олександровича та
транспортного засобу марки "TOYOTA PRADO"
державний реєстраційний номер АА 2123 СО
під керуванням водія Рожанського
В'ячеслава Болеславовича, внаслідок
чого останній отримав механічні
пошкодження у вигляді деформації
передньої центральної та передньої
лівої частини кузова.

Внаслідок ДТП, були завдані механічні
пошкодження автомобілю "TOYOTA PRADO"
державний реєстраційний номер АА 2123 СО,
що підтверджується довідкою № 9305349
ВДАІ Солом'янського РУГУ МВС України в
м. Києві від 21.11.2013.

Зазначений автомобіль був
застрахований у позивача, згідно
договору добровільного страхування
наземного транспорту № 35-05/00007785./1.1.2.2.00.

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася з вини водія автомобіля "ВАЗ
21070" державний реєстраційний номер АС
3785 АВ - Пастернака Олега Петровича, що
підтверджується постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13.12.2013.

На виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 35-05/00007785./1.1.2.2.00, на
підставі заяви страхувальника,
страхового акту № 000015113 від 20.12.2013,
Висновку № 559 автотоварознавчого
дослідження позивач виплатив на
користь страхувальника страхове
відшкодування в розмірі 66 207,51 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 402 від 21.01.2014р. та № 373 від 21.01.2014р.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Відповідно до ст. 22 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів ", при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону України "
Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 5 Закону України " Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні " визначено, що суб'єктами
оціночної діяльності є: суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз.10 ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону України, проведення оцінки
майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону України " Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні ", а також
п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, як належний
доказ розміру заподіяної шкоди,
вартості та об'єму необхідних для
проведення відновлення пошкодженого
транспортного засобу робіт, - має бути
наданий відповідний звіт суб'єкта
оціночної діяльності.

Відповідно до п. 8.1 та 8.2 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
(затверджена наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року NQ
142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2003 року за
NQ 1074/8395), для визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику КТЗ, застосовуються витратний
підхід і ,метод калькуляції вартості
відновлювального ремонту.

Так, вартість відновлювального ремонту
з урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу КТЗ,

розраховується за формулою:

Сврз = Cp+Cm+Cc*(l-Ез)

де: Ср - вартість
ремонтно-відновлювальних робіт; См -
вартість необхідних для ремонту
матеріалів;

Сс - вартість нових складників, що
підлягають заміні під час ремонту; Ез -
коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно положень пунктів 7.38. та 7.397.
Методики, значення коефіцієнту зносу
для нових складових та для складових
колісних транспортних засобів
дорівнює нулю, якщо строк експлуатації
такого транспортного засобу не
перевищує 7 років. Винятком стосовно
використання зазначеної вимоги є, якщо
складові частини кузова, кабіни, рами
відновлювали ремонтом або вони мають
корозійні руйнування чи пошкодження у
вигляді деформації.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звернувся до Дарницького
районного суду міста Києва та отримав
наступні документи:

- копію постанови суду за ст. 124 КУпАП
відносно Делеур Дмитра Євгенійовича
фактом вчинення останнім
дорожньо-транспортної пригоди яка
сталась 19.07.2012 р. м. Києві по вул. Гришка,
3 за участю транспортних засобів
«Mitsubishi» Д.н. АА 87-49 «Toyota» д.н. АА 2123 СО;

- копію протоколу про адміністративне
правопорушення;

- копії пояснень водіїв Божанського
В.Б., Делеур Д.Є.;

- копію схеми дорожньо-транспортної
пригоди.

Як вбачається зі опису механічних
пошкоджень, внаслідок ДТП транспортний
«Тойота Прадо» д.н. АА 2123 СО отримав
пошкодження заднього бамперу, заднє
праве крило.

Таким чином, експертом помилково не
було застосовано п. 7.37. Методики, за
яким коефіцієнт фізичного зносу Ез має
розраховується за формулою: Ез= 1+ СЩн.

Отже, враховуючи встановлення
суб'єктами оціночної діяльності
величини вартості деталей, матеріалів
та ремонтних робіт, а також
встановлений коефіцієнт зносу деталей
пошкодженого ТЗ, відповідач
обґрунтовано застосовує ці
встановлені дані як вихідні, та
обраховує вартість відновлювального
ремонту ТЗ «Toyota Prado» д.н.з. АА 2123 СО,
відповідно до ст. 29 спеціального Закону
з урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу КТЗ, за вищезазначеною формулою
згідно Методики та вірно визначив, що
до стягнення з нього підлягає 36770,59 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 у справі № 910/17070/14 прийняте з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
що підтверджується фактичними
обставинами та матеріалами справи, а
тому підлягає частковому скасуванню, з
прийняттям нового рішення про
задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія"
задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі № 910/17070/14
скасувати частково, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
Публічного акціонерного товариста
"Українська страхова компанія"Гарант -
Авто" в особі Центральної філії
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" задовольнити частково.

3. Резолютивну частину рішення
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 у справі № 910/17070/14 викласти в
наступній редакції:

«1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариста "Українська
страхова компанія"Гарант - Авто" в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ,
Фрунзе, 40; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" в особі Центральної філії
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ,
Ново-Печерський провулок, 19/3; ) 36770 (тридцять шість тисяч
сімсот сімдесят) грн. 59 коп. в порядку
регресу матеріальні збитки, 1343 (одна
тисяча триста сорок три) грн. 60 коп.
судового збору.»

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "ГАРАНТ-АВТО" в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м.
Київ, Ново-Печерський провулок, 19/3; ) на користь Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ,
Фрунзе, 40; ) 913 (дев'ятсот
тринадцять) грн. 50 коп. судового збору
за розгляд справи судом апеляційної
інстанції.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/17070/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко