м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Здорово» (вул. Казиміра
до Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інкомстрах»
(вул. Червоноармійська, 72,
про відшкодування шкоди в порядку
Суддя Селівон А.М.
ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
Від позивача: Ніколенко Є.А. -
представник, дов. № 015/14 від 26.03.14 р.
Від відповідача: не з'явився.
В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Здорово»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інкомстрах" про
стягнення в порядку регресу шкоди в
в якості страхового відшкодування
страхувальнику на підставі Договору
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р., внаслідок настання
страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
котрої застрахована відповідачем.
В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві б/н від 15.10.14 р. позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Здорово", виплативши
відповідно до умов Договору
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р. страхове відшкодування
власнику автомобіля внаслідок
настання страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована відповідачем, набуто
в силу приписів статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України в межах
виплаченого відшкодування право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, якою є
відповідач у справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.10.14 р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
справи призначено на 11.11.14 р..
Ухвалою суду від 11.11.14 р. розгляд справи
відкладався на 02.12.14 р..
В судові засідання 11.11.14 р. та 02.12.14 р.
з'явився уповноважений представник
Уповноважений представник відповідача
в дані судові засідання не з'явився.
Копії ухвал суду від 27.10.14 р. та 11.11.14 р.,
які направлялись відповідачу на
вказану в позовній заяві адресу, яка
співпадає з місцезнаходженням
відповідача згідно витягу з офіційного
веб-сайту Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, технічним
адміністратором якого є Державне
підприємство "Інформаційно-ресурсний
центр" відповідно до наказу
Міністерства юстиції України № 1846/5 від
14.12.2012 року (irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html), стосовно
відповідача станом на 31.10.14 р., а саме :
вул. Червоноармійська, 72, офіс 32-33, м.
неврученими адресату з відміткою
оператора поштового зв'язку «не
розшукано» та "не знаходиться"
Інші дані (адреси), за якими можна
встановити місцезнаходженння
відповідача позивачем не вказано.
Суд зазначає, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Окрім цього, пунктом 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (далі -
Постанова № 18) передбачено, що за
змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд
вважає, що відповідач повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

До початку судового засідання 11.11.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача на виконання ухвали суду від
27.10.14 р. подано письмове клопотання б/н
від 03.11.14 р. про долучення документів до
матеріалів справи.

Крім того, в клопотанні позивач
повідомив суд про відсутність на даний
час у провадженні господарських судів
або іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішує господарський
спір, справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та відсутність рішення цих
органів з такого спору

Клопотання судом задоволене, документи
долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 02.12.14 р.
через канцелярію суду на виконання
вимог ухвали суду від 11.11.14 р. від
Моторного (транспортного) страхового
бюро України надійшов лист - відповідь
№ 7/2-28/32594 від 26.11.14 р. з інформацією з
єдиної централізованої бази даних
МТСБУ щодо полісу № АС5508369.

Вказаний лист долучено судом до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.12.4 р.
представником позивача подано
письмове клопотання бн від 02.12.14 р. про
долучення до матеріалів справи
електронного витягу з інтернет - сайту
МТСБУ щодо полісу № АС5508369.

Клопотання судом задоволене, документ
долучений до матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань
процесуального характеру на час
проведення судових засідань 11.11.14 р. та
02.12.14 р. до суду не надходило.

Про поважні причини неявки
представника відповідача в судові
засідання суд не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 27.10.14 р. та 11.11.14 р. позивачем надано
суду не в повному обсязі.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 27.10.14 р. та 11.11.14 р. відповідачем суду
не надано.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання позивачем суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судові
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях,
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті,
беручи до уваги відсутність
процесуальних заяв та клопотань
відповідача на час розгляду справи, а
також те, що позивач проти розгляду
справи без участі представника
відповідача не заперечував, суд, на
підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
здійснював розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час
проведення судових засідань 11.11.14 р. та
02.12.14 р. клопотань представника
позивача щодо здійснення фіксації
судового засідання по розгляду даної
справи технічними засобами, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось. Судовий процес
відображено у протоколах судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник позивача в судових
засіданнях повідомив суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача
не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими позивачем
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

05 червня 2013 р. між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Здорово» (страховик за
Договором) та громадянкою Бєлоусовою
Ольгою Валеріївною (страхувальник за
Договором) було укладено Договір
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326, предметом якого є майнові інтереси
страхувальника (вигодонабувача), що не
суперечить законодавству, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем марки SUZUKI SX4 реєстраційний
номер АА2002КР, 2011 року випуску (далі -
Договір).

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором страхування, який
підпадає під правове регулювання
параграфу 2 глави 35 Господарського
кодексу України, глави 67 Цивільного
кодексу України та Законом України "Про
страхування".

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування " страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної
статті одним із видів добровільного
страхування є страхування наземного
транспорту.

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Страховим випадком за даним Договором,
зокрема, згідно п.6.2.1 Договору, є
дорожньо-транспортна пригода - ризик
пошкодження чи знищення
застрахованого транспортного засобу
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, а саме події, що сталась в
процесі руху транспортного засобу, в
результаті якої заподіяні збитки
застрахованому транспортному засобу.
Розмір страхової суми становить 175000,00
грн. (п. 8 Договору). Безумовна франшиза
по ДТП становить 1% від страхової суми
(1750,00 грн.) (п.6.3 Договору). Строк дії
полісу зазначений з 10 червня 2013 р. по 09
червня 2014 р. (п. 9.3 Договору).

Згідно первинної довідки ДАІ від 07.11.13
р. та розгорнутої довідки ДАІ № 9296476,
копія якої наявна в матеріалах справи,
07 листопада 2013 року на перехресті
проспекту Миру в вул. Чудновського в м.
Києві відбулась дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП), в якій гр.
Загородній Сергій Аронович, керуючи
автомобілем FIRD FIESTA державний номер
АА8790СТ, рухаючись заднім ходом не
переконався в безпечності цього
маневру і не створенні перешкоди для
інших учасників руху, внаслідок чого
мало місце зіткнення вказаного
автомобіля з автомобілем марки SUZUKI SX4
реєстраційний номер АА2002КР, під
керуванням Бєлоусової Ольги
Валеріївни, що згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу № САТ
339245 належить останній, внаслідок чого
обидва транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 28.11.13 р. по справі №
755/29032/13-п встановлено, що гр. Загороднім
С.А. порушено п.п. 10.9, 10.10 Правил
дорожнього руху України, визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, у зв'язку з чим останнього
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340,00 грн..

Як вбачається із Договору
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р., дана подія визначена
сторонами як страховий ризик, на
випадок якого здійснювалось
страхування.

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону
України «Про страхування» визначена
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України
"Про страхування", до обов'язків
страховика, зокрема, належить при
настанні страхового випадку у
передбачений договором строк виплата
страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9
даного Закону визначено як страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про
страхування" виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акту (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

07 листопада 2013 р. страхувальник
звернувся до ПАТ "СК "Здорово" із заявою
про виплату страхового відшкодування
по Договору добровільного
комплексного страхування транспортних
засобів № 102326 від 05.06.13 р. на рахунок СТО
безготівковим розрахунком.

Підставою для визначення розміру
страхового відшкодування є профільна
станція технічного обслуговування за
направленням Страховика (п.п. 7.5.3 п.7.5
Договору).

При цьому, у відповідності до п.7.1
Договору страхування здійснюється без
урахування фізичного зносу деталей,
вузлів, агрегатів.

Згідно звіту № 2809/1784 від 26.11.13 р. про
визначення вартості відновлювального
ремонту з урахуванням зносу
транспортного засобу SUZUKI SX4
реєстраційний номер АА2002КР, складеного
суб'єктом оціночної діяльності ТОВ
«Юніверсал Асістанс-Україна»
(сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності № 12179/11, виданий Фондом
державного майна України 11.07.11 р.),
вартість відновлювального ремонту
вказаного транспортного засобу
становить 15786,04 грн., а з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу - 12502,30 грн..

Відповідно до рахунку ТОВ
«Інтерциклон+» № ВІП0000057 від 26.11.13 р.,
копія якого наявна в матеріалах справи,
вартість відновлювального ремонту
застрахованого позивачем
транспортного засобу SUZUKI SX4 д.н. АА2002КР
власника Бєлоусової О.В. складає 15314,05
грн..

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "СК
"Здорово" складено та підписано
страховий акт № 102326/1 від 02.12.13 р. по
договору добровільного страхування
транспортних засобів, відповідно до
якого вищевказана ДТП кваліфікована
згідно Договору як страховий випадок,
прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування в сумі 13782,45
грн. (15314,05 грн.-1750,00 грн.+218,40 грн.).

Окрім того, позивачем при визначенні
розміру страхового відшкодування, що
підлягає виплаті, в страховому акті №
102326/1 враховано як належну до
відшкодування суму в розмірі 218,40 грн.
згідно акту №ІВР0001329 від 14.11.13 р.,
одночасно в розрахунку страхового
відшкодування розмір виплати
визначений в сумі 13564,05 грн..

ПАТ "СК "Здорово", виконуючи свої
зобов'язання за Договором
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р., на підставі страхового
акту № 102326/1 від 02.12.13 р., рахунку СТО ТОВ
«Інтерциклон+» № ВІП0000057 від 26.11.13 р. на
надання послуг з ремонту автомобіля
SUZUKI SX4 д.н. АА2002КР власника Бєлоусової
О.В. та заяви страхувальника на виплату
страхового відшкодування від 07.11.13 р.
здійснено на рахунок вищевказаної СТО
виплату страхового відшкодування в
розмірі 13564,05 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 738 від 24.12.13 р..

Заперечень щодо розміру та факту
виплати страхового відшкодування за
Договором добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р. відповідачем суду не
надано.

Як вбачається із матеріалів справи,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання ПАТ "СК "Здорово"
умов Договором добровільного
комплексного страхування наземного
транспорту КА № 102326 від 05.06.13 р.
відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що матеріалами справи
підтверджується виконання Приватним
акціонерним товариствов «Страхова
компанія «Здорово» умов Договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01 р. від 10.09.13 р., а
саме виплати страхового відшкодування
в сумі 13564,05 грн. у зв'язку із настанням
страхового випадку страхувальнику -
Бєлоусовій О.В. шляхом перерахування
вартості ремонту належного останній
застрахованого автомобіля SUZUKI SX4 д.н.
АА2002КР на рахунок безпосереднього
виконавця відновлювального ремонту
автомобіля СТО ТОВ «Інтерциклон+».

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим. Одним із
видів обов'язкового страхування,
згідно п.9 ч. 1 ст.7 "Про страхування", є
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, на момент
вчинення зазначеної вище ДТП
цивільно-правова відповідальність гр.
Загороднього С.А., вина якого у скоєнні
ДТП підтверджується матеріалами
справи, була застрахована у Публічному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Інкомстрах" згідно Полісу №
АС/5508369 обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів щодо страхування належного
йому транспортного засобу FORD FIESTA
державний номер АА8790CN. Строк дії даного
Полісу з 25.06.13 р. до 24.06.14 р. включно.

Згідно вказаного Полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну становить 50000,00 грн.,
франшиза - 0 грн.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного
кодексу Украйни передбачено, що
завдання майнової (матеріальної ) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ "СК
"Здорово", як страховика, який виплатив
страхове відшкодування за Договором
добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р. в межах виплаченої суми
перейшло право вимоги до відповідача
як до особи, відповідальної за
заподіяну винуватцем ДТП шкоду, 13564,05
грн. страхового відшкодування.

25 грудня 2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 504-001/13 про
відшкодування в порядку регресу
збитків в розмірі 13564,05 грн., яка
доповнена листом № 90-001/14 від 17.02.14 р.,
отримання яких 30.12.13 р. та 17.02.14 р.
відповідачем підтверджується наявними
в матеріалах справи копіями
рекомендованих повідомлень про
вручення поштових відправлень №
316 та № 068 відповідно.

Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи,
свої зобов'язання щодо відшкодуванню
ПАТ «СК «Здорово» в порядку регресу
13564,05 грн. всупереч вимогам чинного
законодавства відповідач не виконав, в
результаті чого утворилась
заборгованість перед позивачем у
зазначеному вище розмірі, яку останній
просив стягнути з відповідача в
поданій позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі, встановлені
статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з частиною 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р.,
відновлювальний ремонт - це комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за
результатами перегляду справ даної
категорії постановах Вищого
господарського суду України від
23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у
справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372
звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

З урахуванням наявності полісу №
АС/5508369 відповідача, договірних
зобов'язань між винною у скоєнні ДТП
особою та страховою компанією
відповідача, відповідальною особою є
саме Публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інкомстрах", до
якого правомірно заявлено позов.

Разом з тим, в силу ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи. Розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування."

Проте, оскільки як вбачається із п.2
полісу № АС/5508369, відповідно до якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність винної в ДТП особи
Загороднього С.А., як власника
наземного транспортного засобу, та
Договором добровільного комплексного
страхування наземного транспорту КА №
102326 від 05.06.13 р., згідно якого виплачено
страхове відшкодування, франшиза за
вказаними договорами страхування
становить 0 грн. та 1750,00 грн., отже розмір
страхового відшкодування, яке позивач
просить стягнути з відповідача,
враховуючи розмір права зворотної
вимоги, яке перейшло до позивача в
межах ліміту відповідальності
відповідача за Полісом АВ/5508369 в
розмірі 50000,00 грн. за спірним страховим
випадком, правомірно зменшено на
розмір франшизи, і становить 13564,05 грн.
(15314,05 грн.-1750,00 грн.).

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договору добровільного
комплексного страхування наземного
транспорту КА № 102326 від 05.06.13 р. та
Полісу № АС/5508369 обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати позивачу в
порядку регресу суми виплаченого
страхового відшкодування в
добровільному порядку та на момент
прийняття рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
суд доходить висновку, що позов
доведений позивачем, обґрунтований
матеріалами справи та відповідачем не
спростований, а тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 13564,05 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного
кодексу України, ст. 354 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інкомстрах" (вул. Червоноармійська, 72,
офіс 32-33, м. Київ, 03150, код 31282951) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Здорово» (вул. Казиміра Малевича, 86-Н,
м. Київ, 03680, код 33637321) суму
страхового відшкодування у розмірі
13564,05 грн. в порядку регресу та 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08 грудня 2014
року.

Суддя
А.М. Селівон