ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 916/3208/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Савицького Я.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 2774 від
10.11.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - Похило А.М., за
довіреністю № 38 від 28.05.2014р.;
Комендантов Г.Г., за довіреністю № 24/1
від 01.03.2013р.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компліт груп"

на рішення господарського суду
Одеської області від 16.10.2014р.

по справі № 916/3208/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компліт груп"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ЮСТ-СП"

про визнання недійсним договору
підряду № 42

Встановила:

У серпні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю „Компліт
груп" звернулось до господарського
суду Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ЮСТ-СП" про визнання
недійсним договору підряду № 42 на
виконання робіт по „Малогабаритній
бензино-дизельній установці", м.
Докучаєвськ, укладеного 28.05.2012 р. між
сторонами справи.

Обґрунтовуючи позов сторона
посилається на те, що спірний договір
підписаний від імені позивача,
директором товариства без належних на
це повноважень, що є підставою для
визнання його недійсним згідно вимог
ч.2 ст. 203 ст. 215 Цивільного кодексу
України.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16.10.2014р. (суддя Демешин О.А.)
в позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
безпідставність позовних вимог з
огляду на те, що з моменту укладення
спірного договору підряду
відповідачем були виконанні роботи,
які прийняті та частково сплачені
позивачем, тому враховуючи приписи ст.
241 ЦК України, у випадку перевищення
представником юридичної особи
повноважень, або у випадку відсутності
повноваження на укладання угоди, таку
угоди не можна визнавати недійсною за
умови наступного схвалення юридичною
особою правочину.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компліт груп"
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить його скасувати в повному
обсязі та прийняти нове рішення, яким
задовольнити повністю позов.

Скаржник у скарзі наполягає на тому, що
виконання зобов'язань за Договором
підряду, а також листування
здійснювалося за погодженням (за
підписом) самого директора без
будь-якого погодження загальних зборів
учасників ТОВ „Компліт груп", а тому
такі дії не можуть свідчити про
подальше схвалення у зв'язку з цим
укладення спірного Договору
Товариством шляхом її виконання

Крім того, апелянт вважає, що судом
першої інстанції порушені норми ст.ст.
4-3, 47,77 ГПК України.

Більш детальніше доводи вказані у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу
сторона просить залишити рішення без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

11 листопада 2014 року Одеський
апеляційний господарський суд
повідомив через інтернет-сайт
http://oda.arbitr.gov.ua/ ТОВ „Компліт груп", яке
знаходиться у місцевості, де припинено
поштове відправлення про прийняття
апеляційної скарги до провадження та
призначення її до розгляду.

Позивач у судові засідання не
з'являвся, не скористався наданим йому
ст. 22 ГПК України правом та
повноважного представника не
направляв.

При цьому, апеляційна інстанція
направляла ухвали на різні адреси які
містяться в матеріалах справи та
повідомляла у телефонній розмові
начальника юридичного відділу ТОВ
„Компліт груп" Сідак-Жарову Наталію
Олександрівну про час, дату та місце
проведення судових засідань. Причини
неявки повноважного представника суду
не відомі.

Колегією суддів також враховано, що
явка представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про вчинення усіх
необхідних дій щодо повідомлення
позивача по дату, час та місце судових
засідань та про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення
представників відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Одеської області,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла наступників
висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 28.05.2012 р. між позивачем
(замовник) та відповідачем (підрядник)
було укладено договір підряду № 42 на
виконання робіт по „Малогабаритній
бензино-дизельній установці", м.
Докучаєвськ, за яким замовник доручив,
а підрядник прийняв на себе
зобов'язання своїми та залученими
засобами виконати роботи.

Замовник зобов'язався прийняти
належним чином виконані Підрядником
роботи та сплатити їх вартість.

Пунктом 1.3. Договору передбачений
перелік будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна
вартість робіт за цим Договором та
вартість робіт за кожній ділянці
будівництва (монтажу) згідно п, 1.3.
Договору, визначається додатковими
угодами до цього Договору та
кошторисами, які є невід'ємною частиною
цього Договору.

На виконання умов укладеного Договору,
сторонами додатковими угодами були
погоджені роботи на загальну вартість
60 870 956,02 грн.

Пунктом 2.6. Договору встановлений
порядок розрахунків за Договором.

Від імені позивача - ТОВ „Компліт Груп"
договір був підписаний директором
Товариства - Лободіним А.А.

Позивач просить визнати недійсним
договір підряду № 42 від 28.05.2012р.,
посилаючись на те, що Статутом
Товариства в редакції, яка діяла на
момент укладення Договору,
передбачено, що до компетенції
загальних зборів Товариства віднесено
надання дозволу директору Товариства,
або виконуючому його обов'язки, вчиняти
правочини на суму, що перевищує 1000000
грн. (підпункт 10.3.19 пункту 10.3 розділу 10
Статуту). Пунктом 10.5.6 Статуту
передбачено, що дії, які потребують
попереднього одержання дозволу
загальних зборів Товариства, директор
вчиняє лише після одержання такого
дозволу в порядку, передбаченому
Статутом Товариства та внутрішніми
документами товариства.

При цьому, позивач вказує, що жодного
рішення загальних зборів Товариства
щодо надання дозволу директору
Товариства на укладення спірного
Договору не приймалось.

З наведеного позивач робить висновок,
що директор ТОВ „Компліт Груп" Лободін
А.А., підписав спірний Договір від імені
позивача, без відповідних на це
повноважень, а тому цей Договір не може
спричинити виникнення у позивача
будь-яких прав та обов'язків. В зв'язку з
цим, позивач вважає, що такий правочин
має бути визнаний судом недійсним на
підставі частини 2 статті 203 та статті 215
ЦК України.

Згідно із приписами ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, може бути на вимогу однієї із
сторін визнано судом недійсним.

В силу ч. 7 ст. 179 ГК України господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені статтею 203 Цивільного
кодексу України.

Підстави визнання недійсними угод і
настання відповідних наслідків
встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Приписами пункту 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9
від 06.11.2009р. передбачено, що правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

За загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання правочину не тягне
за собою правових наслідків у вигляді
визнання правочину недійсним. У такому
разі заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним. (п. 2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013р.,"Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними")

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи вбачається, що
оспорюваний договір сторонами
виконувався та при укладанні
зазначеного договору сторонами були
погоджені всі істотні умови
господарського договору, а саме:
предмет, ціна та строк дії договору.

Отже, судова колегія дійшла до
висновку, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами у
справі наявності правових підстав,
передбачених ст. 203, 215 ЦК України для
визнання договору поставки недійсним.
Тому, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
зустрічного позову.

Відносно доводів апелянта щодо того, що
договір підписаний не уповноваженою не
це особою, судова колегія виходить з
наступного.

З моменту укладання Договору підряду
ТОВ „Юст-Сп" були виконані роботи, які
були прийняті та частково сплачені
Позивачем. Крім цього, протягом
виконання робіт за договором між
сторонами відбувалося систематичне
листування з питань виконання робіт та
сплати вартості таких робіт.

Так, Позивачем за період виконання
вказаного договору підряду були
прийняті виконані підрядні роботи (у
тому числі шляхом підписання
відповідних актів виконаних робіт) на
загальну суму 60 870 956, 02 грн., і частково
сплачено вартість таких робіт на
загальну суму 60 351 472, 37 грн.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно до п. 3.4. Постанови №11 від
29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського
суду України „Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину, що полягає у фактичному
виконанні укладеного договору з боку
відповідача та прийняттям виконаних
робіт позивачем.

Судова колегія зауважує на тому, що в
матеріалах справи наявні докази які
свідчать про схвалення позивачем
договору, а відповідно до ч. 2 ст. 241 ЦК
України наступне схвалення правочину
особою, яку представляють, створює,
змінює і припиняє цивільні права та
обов'язки з моменту вчинення цього
правочину.

Апелянтом не наведено суду будь-яких
доводів та не надано будь-яких належних
та допустимих доказів, які б по суті
спростовували висновки суду першої
інстанції та доводили б помилковість
оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що рішення місцевого суду
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України для його
зміни чи скасування, відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга
залишається без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 99, 101, 103 п.1, 105
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компліт
груп" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 16.10.2014р. по справі № 916/3208/14 -
залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
18.12.2014р.

Головуючий суддя
В.А.Лисенко

Суддя
Я.Ф. Савицький

Суддя
Н.В. Ліпчанська