ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 914/3696/14

за позовом: до відповідача:Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Львів про:стягнення заборгованості.
Ціна позову 51 455,22 грн. Суддя Кітаєва
С.Б.

Представники:

від позивача: Кудрик Т.П. - представник (
довіреність №552-0 від 19.02.2013р.);

від відповідача: не з»явився;

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК
України суд роз'яснив представнику
позивача. Заяви про відвід судді не
надходили. Клопотання в порядку ч.6
ст.81-1 ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступали.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "Приватбанк" до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 61 657,99 грн. заборгованості, з
якої 31600,00 грн. заборгованість за
кредитом; 18255,28 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом;
7536,71 грн. пеня за несвоєчасне виконання
зобов»язань за договором; 4266,00 грн. за
боргованість по комісії за
користування кредитом.

Ухвалою суду від 20.10.2014 року порушено
провадження справі і прийнято позовну
заяву до розгляду, судове засідання
призначено на 19.11.2014 року. Вимоги до
сторін по підготовці справи до
розгляду в судовому засіданні
висвітлені в ухвалі.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від
19.11.2014 року, розгляд справи відкладався
на 01.12.2014 року.

25.11.2014 року представнику відповідача
надано матеріали справи для
ознайомлення, що представником
засвідчено в письмовій формі на
клопотанні, яке ним подано до суду
18.11.2014р. ( вх.№49792/14).

26.11.2014 р. від позивача поступила заява
(вх.№51259/14) про відкладення розгляду
справи на іншу дату, у зв»язку із
можливістю добровільного врегулювання
спору. До зазначеної заяви позивач
долучив ряд документів, серед яких,
зокрема, виписки по рахунках ФОП
ОСОБА_2

01.12.2014 року (за вх.№51964/14) в суді
зареєстровано подане відповідачем
клопотання , з підстав наведених у
якому просить суд зобов»язати
«відповідача» надати розширену
довідку про спосіб нарахування суми
заборгованості яка зазначена як сума
позовних вимог.

01.12.2014 року (за вх.№51966/14) в суді
зареєстровано подане відповідачем
клопотання про долучення до матеріалів
справи платіжного доручення №4607 від
14.11.2014 року на суму 15 000,00 грн.

01.12.2014 року (за вх.№51967/14) в суді
зареєстровано подане відповідачем
клопотання про долучення до матеріалів
справи платіжного доручення №@2PL577481
від 19.11.2014 року на суму 3 500,00 грн.

З підстав, зазначених в ухвалі від
01.12.2014 року суд відклав розгляд справи
на 10.12.2014 року.

09.12.2014 року за вх.№5822/14 в суді
зареєстровано подане позивачем
Уточнення до позовної заяви про
стягнення заборгованості від 08.12.2014
року, у якому просить стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість в розмірі 51455,22 грн., з
якої : 31600,00 грн. заборгованість за
кредитом, 19000,00 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом ;
569,85 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов»язань за договором;
284,40 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом.

09.12.2014 року за вх.№53332/14 в суді
зареєстровано клопотання представника
відповідача про відкладення розгляду
справи, у зв»язку із участю в іншому
судовому засіданні.

10.12.2014року за вх.№53448/14 в суді
зареєстровано заяву позивача про
долучення до матеріалів справи Витягу
з Єдиного державного реєстру на
відповідача, ФОП ОСОБА_2, письмових
пояснень, Правил надання банківських
послуг.

В судове засідання 10.12.2014 року
представник позивача явку
повноважного представника забезпечив.
Уточнені позовні вимоги , згідно заяви
від 08.12.2014 року (вх.№5822/14 від 09.12.2014 року)
підтримав та просить задоволити .

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив; відзиву, витребовуваних
документів не подав.

Враховуючи наведені обставини:
неподання відповідачем відзиву, неявку
в судове засідання представника
відповідача, а також враховуючи
подання позивачем заяви про уточнення
позовних вимог, документів та
пояснень, суд вбачав за доцільне
задоволити клопотання позивача, яке
поступило до суду 10.12.2014 року та
зареєстровано за вх.№5875/14 про
продовження строків розгляду справи
до 24.12.2014 року, а розгляд справи
відкласти.

Ухвалою від 10.12.2014 року розгляд справи
відкладено на 22.12.2014 року .

Ухвалою від 19.12.2014 року виправлено
опису в п.1 резолютивної частини ухвали
від 10.12.2014 р.

22.12.2014 року за вх.№55655/14 в суді
зареєстровано заяву позивача про
долучення до матеріалів справи
доказів надіслання відповідачу 11.12.2014
року Уточнення до позовної заяви про
стягнення заборгованості та
розрахунку заборгованості станом на
02.12.2014р.

В судове засідання 22.12.2014 року явку
повноважного представника забезпечив
позивач, який уточнені позовні вимоги
підтримав та просить задоволити.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, відзиву, доказів погашення
заборгованості не подав. Однак,в день
судового засідання (22.12.2014 року об 11
год.28 хв.) представник відповідача
ОСОБА_5 подав до суду клопотання
(вх.№55580/14) про відкладення розгляду
справи з тих мотивів, що не може бути
присутнім в судовому засіданні 22.12.2014
року у даній справі, у зв»язку із
перебуванням у іншому судовому
засіданні в Івано-Франківській
області.

Згідно із ч.1,3 ст.69 ГПК України спір має
бути вирішено господарським судом у
строк не більше двох місяців .

У виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк
розгляду спору, але не більше як на
п»ятнадцять днів.

Враховуючи строки розгляду спору у
даній справі, суд не вбачає правових
підстав для задоволення клопотання
відповідача (вх.№55580/14 від 22.12.2014 р.) та
відкладення розгляду справи на іншу
дату, оскільки останнім днем строку
для розгляду даної справи є 23.12.2014 року.
Відповідач не звертався до суду із
клопотанням про продовження строку
розгляду справи в межах
п»ятнадцятиденного строку, з 24.12.2014
року.

Відповідно до п.3.8 Постанови Пленуму
Вищого господапрського суду України
від 26 грудня 2018 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процессуального
кодексу України судами першої
інстанції» ( в чинній редакції),
продовження передбачених частинами
першою і другою статті 69 ГПК строків
вирішення спору можливе лише у
виняткових випадках за клопотанням
сторони і не більше як на п'ятнадцять
днів (частина третя цієї статті ГПК);
якщо таке продовження здійснюється два
і більше разів, сукупна його тривалість
також не може перевищувати п'ятнадцяти
днів.

Крім того, відповідно до п.п.3.9.1
вказаної Постанови, особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Враховуючи , що відповідач отримував
ухвали суду по справі за адресою
вказаною позивачем у позовній заяві
(яка відповідає адресі
місцезнаходження відповідача за
даними в ЄДР), що підтверджується
наявними у справі поштовими
повідомленнями про вручення
рекомендованої кореспонденції ,
зокрема повідомленням №79 0, №79 2; беручи до уваги те, що
представник відповідача
ознайомлювався із матеріалами справи;
підтвердив у клопотанні ( вх.№55580/14)
отримання відповідачем ухвали від
10.12.2014 року про відкладення розгляду
справи на 22.12.2014 року ( однак твердження
відповідача що зазначена ухвала
отримана в суботу 20.12.2014 року не
відповідають фактичним обставинам,
оскільки поштовим повідомленням №
№79 2 підтверджується факт
отримання ФОП ОСОБА_2 зазначеної
ухвали 18.12.2014 року); враховуючи що з
25.11.2014 р. (дата ознайомлення
представника відповідача з
матеріалами справи) і до 22.12.2014 року із
клопотаннями про ознайомлення з
матеріалами справи, у тому числі із
документами які з 25.11.2014 р. і до 22.11.2014
року поступили до справи від позивача ,
відповідач не звертався ; зважаючи на
строки розгляду даної справи які
закінчуються 23.12.2014 року і беручи до
уваги те, що відповідач із клопотаннями
про продовження строку розгляду справи
не звертався, суд не вбачає підстав та
можливості відкладати розгляд справи
після 22.12.2014 року.

Крім того, суд враховує зазначене
Пленумом Вищого господарського суду
України у п.п.3.9.2 п.3.9 Постанови від 26
грудня 2018 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процессуального кодексу України
судами першої інстанції» (в чинній
редакції), що у випадку нез»явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв»язку
з відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Неможливість заміни представника
відповідача і неможливість розгляду
справи без участі представника не
доведена відповідачем на загальних
підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Крім того, відповідно до п.3.10
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із наступними
змінами та доповненнями) передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи із якої і вирішується спір,- з
обов»язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

Відповідно до п.3.11 вказаної
Постанови пленуму ВГСУ, ГПК, зокрема
стаття 22 цього Кодексу , не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про «доповнення», або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
тощо. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позивачем позовної
заяви та конкретних обставин справи,
повинен розцінити її як : подання
іншого (ще одного) позову, чи
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи об»єднання позовних
вимог, чи зміну предмета або підстав
позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правила вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК .

Збільшено (чи зменшено) може бути
лише розмір вимог майнового характеру.

У зв»язку із надходженням до суду
09.12.2014 року (вх.№5822/14) Уточнення до
позовної заяви про стягнення
заборгованості від 08.12.2014 року, суд,
виходячи зі змісту Уточнення, а також
змісту раніше поданої позивачем
позовної заяви (вх.№3827 від 17.10.2014р) та
конкретних обставин справи, розцінює
Уточнення до позовної заяви від 08.12.2014
року (вх.№5822/14 від 09.12.2014 року) як
зменшення розміру позовних вимог про
стягнення пені та заборгованості по
комісії та збільшення розміру позовних
вимог про стягнення заборгованості по
процентах за користування кредитом.

Уточнення до позовної заяви
скеровано відповідачу 11.12.2014 року, в
підтвердження чого у справі є належні
докази, ухвалою від 10.12.2014 року суд
відкладав розгляд справи на 22.12.2014 року,
а відтак надав можливість відповідачу
висловити свої доводи та міркування
стосовно позовних вимог із врахуванням
поданого позивачем Уточнення
(перевірити розрахунки), позивачем
дотримано вимог стосовно сплати у
встановлених порядку та розмірі
судового збору , відтак, справа
розглядається із врахуванням вимог
позивача за Уточненням до позовної
заяви про стягнення заборгованості від
08.12.2014 року ( вх.№5822/14 від 09.12.2014 року).

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України
господарським судом створено сторонам
в межах строку, встановленого для
розгляду даної справи, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За умовами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України на
сторони покладається обов'язок
доводити їх вимоги чи заперечення.
Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України,
сторони мають рівні процесуальні
можливості у захисті їхніх
процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів, заявленні
клопотань та здійсненні інших
процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК
України відповідач має право після
одержання ухвали надіслати
господарському суду відзив на позовну
заяву і всі документи, що підтверджують
заперечення проти позову. Відповідач
своїм правом не скористався.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами із врахуванням поданого
позивачем Уточненням до позовної заяви
про стягнення заборгованості від 08.12.2014
року ( вх.№5822/14 від 09.12.2014 року).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності у відповідності
до ст.43 ГПК України, заслухавши
пояснення представника позивача, які
надані в судових засіданнях, суд
встановив.

11.05.2011 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач)
було підписано заяву про відкриття
поточного рахунку в українській
гривні, яка оформлена на бланку типової
форми у вигляді анкети, містить підпис
банку та клієнта (далі - Заява).

Згідно Заяви Відповідач приєднався до
"Умов та правил надання банківських
послуг" (надалі -Умови), Тарифів Банку,
що розміщені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua, які разом із Заявою
складають Договір банківського
обслуговування № б/н від 11.05.2011 року
(далі - Договір) та взяв на себе
зобов'язання виконувати умови
Договору.

Відповідно до Договору Відповідачу
було встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок №6515 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших), що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Відповідно до 3.18.1.16. Умов - при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно - цифрового підпису
та / або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" -
Електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов - кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.18.1.3. Умов - кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Відповідно до 3.18.1.8 Умов - Проведення
платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода").

Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов зазначено,
що Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна Ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Свої зобов'язання за договором Позивач
виконав в повному обсязі, надавши
Відповідачу кредитний ліміт в розмірі
31600,00 грн., що підтверджується : довідкою
вих.№08.7.0.0.0/37 від 17 грудня 2013 р.,
поданими позивачем та наявними у
справі виписками по рахунку клієнта
№6515, розрахунком заборгованості
станом на 02.12.2014 року за договором б/н
від 11.05.2011 року, укладеним між
ПриватБанком та клієнтом- ФОП ОСОБА_2.

Пунктом 3.18.6.1. умов передбачено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
Правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперової або електронної
інформації, або в будь-якій іншій формі)
та/або з моменту надання клієнтом
розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах зазначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Відповідно до розділу Умов 3.18.4., яким
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі- "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24 (двадцять
чотири)% річних, починаючи з останньої
дати періоду, в яку дебетове сальдо
підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
Клієнт сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім) % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання Банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов - Банк має
право при порушенні Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого "Умовами", змінити умови
кредитування - вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
Договором обслуговування кредитних
лімітів на поточному рахунку
Відповідача станом на 02.12.2014 року
виникла заборгованість - 51 455,22 грн., яка
складається з :

- 31600,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 19000,97 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

-569,85 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

- 284,40 грн.- заборгованість по комісії за
користуванням кредитом.

Відповідно до 3.18.5.1 Умов - При порушенні
Клієнтом будь-якого із зобов'язань по
сплаті відсотків за користування
кредитом, передбачених Умовами п.п.
3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів
повернення кредиту, передбачених п.п.
3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди,
передбаченого п. п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5,
3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний
випадок порушення пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який сплачується
пеня, (у % річних) від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення
платежу. А в разі реалізації Банком
права на встановлення іншого строку
повернення кредиту, Клієнт сплачує
Банку пеню у розмірі, зазначеному в п.
3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен
день прострочення. Сплата пені
здійснюється у гривні.

Відповідно до п.6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Відповідно до 3.18.5.4 Умов -
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3,
здійснюється протягом 3 (трьох) років з
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконано Клієнтом.

В порушення зазначених норм закону та
умов Договору Відповідач зобов'язання
за Договором від 11.05.2011 року належним
чином не виконав, а саме не сплатив
необхідні кошти для погашення
заборгованості, що обумовило звернення
позивача з позовною заявою до
господарського суду.

Станом на час розгляду спору по суті,
представник позивача підтвердив
наявність заборгованості в заявленій
до стягнення сумі 51455,22 грн., відповідач
доказів зворотнього не подав.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України
визначено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Свобода договору полягає
передусім у вільному волевиявленні
волі сторін на вступ у договірні
відносини. Волевиявлення учасників
договору передбачає відсутність
жодного тиску з боку контрагента або
інших осіб.

Кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту (ст.345 ГК України).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного
кодексу України, якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким , що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст.633 ЦК України, публічним є
договір, в якому одна
сторона-підприємець взяла на себе
обов'язок здійснювати продаж товарів,
виконання робіт або надання послуг
кожному, хто до неї звернеться
(роздрібна торгівля, перевезення
транспортом загального користування,
послуги зв'язку, медичне, готельне,
банківське обслуговування тощо). Умови
публічного договору встановлюються
однаковими для всіх споживачів, крім
тих, кому законом надані відповідні
пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Як вбачається з Заяви від 11.05.2011 року
про відкриття поточного рахунку та
картки зі зразками підписів та
відтисків печатки, Клієнт (відповідач),
підписавши цю заяву, погоджується з
умовами та правилами надання
банківських послуг, у тому числі з
умовами та правилами обслуговування по
розрахунковим картам (що розміщені на
сайті банку http://www.privatbank.ua,
http://client-bank.privatbank.ua) Тарифами банку, які
разом із цією заявою та карткою зі
зразками підписів і відбитка печатки
складають Договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору ( ч.2 ст.1054 ЦК
України).

У ч. 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до Умов та правил надання
банківських послуг відповідачу було
встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок №6515 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших), що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" -
Електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного
кодексу України - якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Таким чином відповідно до змісту заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки зі зразками підписів і
відбитком печатки сторони узгодили
наступне: "Під час укладення договорів,
а також додаткових угод до них банк і
клієнт допускають використання
факсимільного відтворення печатки
банку і підпису особи, уповноваженої,
підписувати договори й угоди до них від
імені банку, здійсненого за допомогою
засобів копіювання".

11.05.2011р. ФОП ОСОБА_2 було підписано заяву
про відкриття поточного рахунку у ПАТ
КБ "Приватбанк". Підписавши вказану
заяву відповідач приєднався до "Умов та
правил надання банківських послуг"
(надалі - Умови), тарифів банку, що
розмішені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua., які разом із заявою
складають договір банківського
обслуговування № б/н від 11.05.2011р. та
взяв на себе зобов'язання виконувати
умови договору.

Згідно Розділу 1 Правил, розміщених на
[www.privatbank.ua web-сайті банку], ці правила є
публічною офертою, що містять умови та
правила надання послуг банком його
клієнтам. Таким чином, клієнт отримує
доступ до всіх без виключення послуг
Банку.

Розділом 3.18 Договору передбачені
умови обслуговування кредитних
лімітів на поточних рахунках
корпоративних клієнтів.

Згідно п. 3.18.1.1 Договору кредитний ліміт
на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів і
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Банк
здійснює обслуговування ліміту
клієнта, що полягає в проведенні його
платежів понад залишок коштів на
поточному рахунку клієнта, шляхом
дебетування поточного рахунку. При
цьому утворюється дебетове сальдо.

В п.3.18.1.3. Договору зазначено, що кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Кредитний ліміт відповідно до п. 3.18.1.5
Договору, є сумою грошових коштів, в
межах яких Банк здійснює оплату
розрахункових документів Клієнта
понад залишок грошових коштів на його
поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.18.1.5 та п. 3.18.1.6
Договору ліміт кредитування Банком
розраховується за
внутрішньобанківською методикою на
підставі даних про рух грошових коштів
на поточному рахунку,
платоспроможності клієнта, інших
показників; Банк має право в
односторонньому порядку змінити
розмір ліміту кредитування.

Згідно п. 3.18.1.8 Договору проведення
платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до "Умов та правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі - далі "Угода"). При
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань, передбачених "Умов та
правил надання банківських послуг",
Банк на свій розсуд, має право змінити
умови кредитування, встановивши інший
термін повернення кредиту. При
належному виконанні Клієнтом
зобов'язань, передбачених "Умов та
правил надання банківських послуг", за
відсутності заперечень за місяць до
закінчення терміну обслуговування
Ліміту, проведення платежів Клієнта у
порядку обслуговування Ліміту може
бути продовжено Банком на той самий
строк.

Відповідно до умов п. 3.18.1.11 Договору
період безперервного користування
"кредитним лімітом на поточному
рахунку" - не більше 35 днів. Початком
періоду безперервного користування
кредитом вважається перший день,
починаючи з якого безперервно існувало
дебетове сальдо на поточному рахунку
Клієнта при закритті банківського дня.
Зменшення або збільшення
заборгованості за кредитом у цей
період не впливають на зміну дати
початку періоду безперервного
користування кредитом. Датою
закінчення періоду безперервного
користування кредитом вважається день,
після закінчення якого на поточному
рахунку зафіксовано нульове дебетове
сальдо.

Пунктом 3.18.1.12 Договору для розрахунку
відсотків за користування кредитним
лімітом встановлюється
диференційована процентна ставка, яка
залежить від строку здійснення
непогашеного залишку по кредиту.

Відповідно до п. п. 3.18.2.2.2 та 3.18.2.2.5
Договору Клієнт зобов'язується
проводити погашення кредитного ліміту
не пізніше строку закінчення періоду
безперервного користування кредитним
лімітом, сплатити відсотки за весь час
фактичного користування кредитом в
строки, передбачені Правилами.

Проведення платежів Відповідачем в
порядку обслуговування кредитного
ліміту здійснюється протягом одного
року з моменту підписання Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 346 ГК України
Кредити надаються банком під відсоток.
Надання безвідсоткових кредитів
забороняється, крім випадків,
передбачених законом.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1
ст. 1054 ЦК України.

Частиною 1056-1 ЦК України встановлено, що
розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
встановлено, що Позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Відповідно до ч.12 ст.47 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
банк самостійно встановлює процентні
ставки і комісійну винагороду за
надані послуги.

Пунктом 3.18.6.1. умов передбачено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
Правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) та/або з моменту надання
клієнтом розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах зазначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
вищенаведені норми Умов та правил
надання банківських послуг, до яких
приєднався відповідач, підписавши
11.05.2011 року Заяву про відкриття
поточного рахунку, містять істотні
умови змішаного договору - кредитного
договору та договору банківського
рахунку, оскільки Умовами передбачено
порядок надання коштів, строки
користування кредитною лінією,
відповідальність за непогашення
кредиту, порядок нарахування відсотків
за користування кредитом та їх розмір,
тощо.

А відтак, договір від 11.05.2011 р. укладений
між ПАТ "КБ "Приватбанк" та ФОП ОСОБА_2
шляхом приєднання є змішаним договором
банківського рахунку та кредитного
договору.

Позивач, свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт (довідка
про розміри встановлених кредитних
лімітів від 17.12.2013 р. вих.№08.7.0.0.0/37;
виписки по рахунку клієнта).

Позивач на виконання вимог Договору,
Умов та Правил надання банківських
послуг, встановив відповідачу
кредитний ліміт 11.05.2011р. на поточний
рахунок в сумі 1000,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками, який в подальшому
змінювався. Зазначеним кредитним
лімітом відповідач користувався,
повністю погасив ліміт і знову
користувався збільшеним лімітом, де
вже належним чином свої зобов»язання
за Договором не виконував, у зв»язку з
чим виникло прострочення кредиту.

Доказів зворотнього, як і доказів
невикористання кредитних коштів,
доказів належного виконання
зобов»язань за Договором , відповідач
суду не надав.

Як вже зазначено вище, згідно п.3.18.1.3
Умов і правил надання банківських
послуг, кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, сплаті відсотків та
винагороди.

Однак, відповідач порушив свої грошові
зобов'язання за договором внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем по кредиту в сумі 31600,00
грн. В матеріалах справи відсутні
докази погашення відповідачем
заборгованості перед позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою досудового врегулювання спору
позивач надсилав відповідачу
претензію від 26.11.2013 року вих.№10511LVL6S0АТ
з вимогою про погашення боргу. Проте,
дана претензія залишена без відповіді
та задоволення.

Оскільки відповідач не розрахувався в
повному обсязі перед позивачем, згідно
умов договору і не надає документів,
які б свідчили про відсутність його
вини з невиконання своїх зобов'язань за
договором, то суд вважає, що доведеним є
факт наявності заборгованості
відповідача перед позивачем в сумі
31600,00 грн. за кредитом.

Проценти за користування кредитом за
своєю правовою природою не є штрафною
санкцією, а є платою за користування
кредитом і підлягають стягненню до
повного погашення кредиту.

Відтак, вимога позивача про стягнення
заборгованості по процентах за
користування кредитом в сумі 19000,00 грн.
згідно поданого позивачем станом на
02.12.2014 року розрахунку підлягає до
задоволення.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, які визначаються обліковою
ставкою НБУ за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Проте, відповідно до 3.18.5.4 Умов,
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. 3.18.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3,
здійснюється протягом 3 (трьох) років з
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконано клієнтом.

Згідно із поданим позивачем
розрахунком заявлено до стягнення 569,85
грн. пені. Відтак, перевіривши
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога про стягнення з
відповідача 569,85 грн. пені підлягає
задоволенню.

У відповідності до п.18.4.4 Умов, які є
складовою Договору від 11.05.2011р., клієнт
сплачує Банку винагороду за
використання Ліміту відповідно до
п.3.18.1.6, 3.18.2.3.2 першого числа кожного
місяця в розмірі 0,9% від суми
максимального сальдо кредиту. В даному
випадку сума становить 31600,00 х 0,9% =284,40
грн. за місяць.

До задоволення підлягає вимога
позивача про стягнення 284,40 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України, ст.202 Господарського кодексу
України зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач не виконав належним чином
свої зобов'язання по кредитному
договору, заборгованість в
добровільному порядку не сплатив,
заходів щодо погашення заборгованості
не вжив, відтак позовні вимоги, з
врахуванням вищенаведених правових
норм, є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір»
ставки судового збору встановлюються у
таких розмірах: за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру стягується
судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, немайнового характеру
- один розмір мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати на
01.01.2014 р. складав 1218,00 грн. За подання на
розгляд до господарського суду
позовної заяви про стягнення 61657,00 грн.
заборгованості позивач сплатив в доход
держбюджету України 1827,00 грн. судового
збору, що підтверджується наявним у
справі платіжним дорученням від 16.12.2013
року №В0906В0СQ8.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір в розмірі 1827,00 грн. покладається
на відповідача і підлягає стягненню з
останнього на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 525, 549, 599, 610-612, 625, 627-629,
1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.174, 193, 202, 230-232
ГК України, ст.ст.1,2,4-3,12, 32, 33,34,36, 43, 49, 75, 82,
84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ( із врахування уточнення
від 08.12.2014 р. ( вх.№5822/14 від 09.12.2014 р. )
задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ; ИНН
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" (49094,
м.Дніпропетровськ, вул.Набережна
Перемоги, буд. 50; ) 51455,22
грн. заборгованості, з якої : 31600,00 грн.
заборгованість за кредитом, 19000,97 грн.
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 569,85 грн. пеня,
284,40 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом та 1 827,00 грн.
судового збору.

3. Наказ видати після набрання
судовим рішення в законної сили, в
порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення складено
25.12.2014 року.

Суддя
Кітаєва С.Б.