ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 грудня 2014 року Справа № 5015/3721/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Стратієнко
Л.В.,суддів:Вовка І.В., Грека Б.М.,
Селіваненка В.П., Черкащенка
М.М.,розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії
Львівського обласного управління АТ
"Ощадбанк"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 24.09.2014у
справі№ 5015/3721/12за
позовомОСОБА_6дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Три оскара"; ОСОБА_7;
Державної реєстраційної служби
України треті особи:публічне
акціонерне товариство "Державний
ощадний банк України" в особі філії
Львівського обласного управління АТ
"Ощадбанк"; приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8провизнання недійсним
договору купівлі-продажу приміщення
кафе від 16.02.2006, зобов'язання повернути
нежитлові приміщення у власність та
скасування державної реєстрації права
власності на нежитлові приміщення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до господарського
суду Львівської області з позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу приміщення кафе від
16.02.2006, укладеного Товариством з
обмеженою відповідальністю Кафе
"Пасічне-2" та ОСОБА_7.

Справа судами розглядалась
неодноразово. За результатами
останнього перегляду, рішенням
господарського суду Львівської
області від 28.01.2014 у справі №5015/3721/12,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 в
повному обсязі:

- визнано недійсним договір від 16.02.2006
купівлі-продажу приміщення кафе;

- зобов'язано ОСОБА_7 повернути ТОВ "Три
оскара" у власність нежитлові
приміщення, загальною площею 333,6 кв м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

- скасовано державну реєстрацію права
власності на нежитлові приміщення
загальною площею 333,6 кв. м, що позначені
на плані номерами "86-29", з "86-32" по "86-42", з
"86-45" по "86-53", які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, за ОСОБА_7.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.09.2014 у справі №5015/3721/12
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії
Львівського обласного управління АТ
"Ощадбанк" залишено без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014 залишено
без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Львівського обласного
управління АТ "Ощадбанк" звернулося із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 24.09.2014
у справі №5015/3721/12, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014, рішення
господарського суду Львівської
області від 28.01.2014 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 28.05.2012
у справі №18/3627/11, від 28.03.2011 у справі
№2-23/4600-2009, постанову судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 18.04.2011 у справі №8/219пн-к,
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, а саме положень статей 88, 134, 167
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), статей 115, 116 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
статей 10, 12 Закону України "Про
господарські товариства", внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, подану у межах
строку, передбаченого статтею 11117
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У постанові від 24.09.2014 у справі №5015/3721/12,
про перегляд якої просить заявник, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наявності підстав для задоволення
позову про визнання недійсним
укладеного відповідачами договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
поданого учасником товариства
відповідача-1. При цьому, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій стосовно того, що
позивач як учасник товариства, має
право на захист своїх корпоративних
прав та право на подання позову про
визнання спірної угоди недійсною, і що
обраний позивачем спосіб захисту свого
порушеного права та охоронюваного
законом інтересу відповідає способам
захисту права встановленим статтею 16
ЦК України, а право на його обрання
прямо передбачено статтею 215 ЦК
України.

Водночас, у постановах від 28.05.2012 у
справі №18/3627/11 та від 28.03.2011 у справі
№2-23/4600-2009, на які посилається заявник,
Вищий господарський суд України,
розглядаючи спір з аналогічним змістом
позовних вимог та за подібних обставин
справи, дійшов протилежного висновку
щодо відсутності підстав для
задоволення позову про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
нерухомого майна, поданого учасником
товариства. При цьому, суд касаційної
інстанції, враховуючи приписи статей
134, 167, 207 ГК України, статі 115 ЦК України,
статті 12 ГПК України та статей 10, 12
Закону України "Про господарські
товариства", зазначив, що законом не
передбачено право учасника
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва, з огляду на, що в
учасника товариства відсутні права
визнавати недійсними правочини, що
були укладені самим товариством,
оскільки таке право не є складовою
корпоративних прав учасника.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що зі змісту доданих до заяви
постанов вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого суд касаційної інстанції дійшов
протилежних правових висновків щодо
можливості звернення до суду з позовом
про визнання недійсними договорів,
укладених товариством з обмеженою
відповідальністю, осіб, які є
учасниками цих товариств.

Наведене є підставою для допуску даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Допустити справу №5015/3721/12 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя:Л.
СтратієнкоСудді:І. Вовк Б. Грек В.
Селіваненко М. Черкащенко