ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 5023/3622/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників:

стягувача - не з'явився

боржника - Гладкова В.П., дов. №13/17 від
09.01.2014

ВДВС - Глушко А.О., дов. №4.4-03/4.1/967

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ (вх.
№ 4121 Х/3-12)

на ухвалу господарського суду
Харківської області від 05.11.2014р. у
справі №5023/3622/11 за скаргою ДК "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, м.
Київ по справі №5023/3622/11

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації, м.
Харків

за участю Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, м. Київ

про стягнення 10458139,58 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" звернулась до
господарського суду Харківської
області зі скаргою на дії органу
державної виконавчої служби та просила
суд: витребувати з відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України матеріали виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№5023/3622/11; визнати неправомірними дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
які полягають у винесенні постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 13.06.14 з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№ 5023/3622/11; визнати незаконною постанову
про закінчення виконавчого
провадження від 13.06.14 з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№ 5023/3622/11;зобов'язати відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відновити виконавче провадження та
вжити всі заходи для фактичного
повного виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду
господарського суду Харківської
області від 05.11.2014 у справі №5023/3622/11
(суддя Шарко Л.В.) було відмовлено в
задоволенні скарги ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Стягувач - ДК "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", з ухвалою суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права просить ухвалу
господарського суду Харківської
області від 05.11.2014 у справі №5023/3622/11
скасувати та:

- визнати неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, які полягають у винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 13.06.2014 року з
примусового виконання наказу
господарського суду Харківської
області від 30.06.2011 у справі №5023/3622/11;

- визнати незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 13.06.2014 з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.2011 у справі
№5023/3622/11;

- зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України відновити виконавче
провадження та вжити всі заходи для
фактичного повного виконання рішення
суду.

Також просить покласти на боржника
витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування викладених вимог
скаржник зазначає, що вважає
неправомірним закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.2011 у справі
№5023/3622/11 на підставі п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки вказаний пункт втратив свою
чинність 30.06.2012. До того ж, заявник
зауважує на тому, що державний
виконавець, виносячи оскаржувану
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі пункту 14 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження», неповністю дослідив
підстави для такого закінчення,
оскільки вказаним пунктом було
встановлено закінчення виконавчого
провадження у разі списання згідно із
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа. Проте, державний виконавець
не переконався у стягувача про
існування заборгованості за
виконавчим документом, що, на думку
скаржника свідчить про недбале
ставлення державного виконавця до
своїх службових обов'язків та стало
причиною винесення оскаржуваної
постанови про закінчення виконавчого
провадження з посиланням на п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, скаржник в апеляційній
скарзі не погоджується із підставами
списання боржником заборгованості по
сплаті пені, штрафних та фінансових
санкцій, оскільки для проведення
такого списання у відповідності до
вимог Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію" по
яким відсутнє судове рішення, що
набрало законної сили, передбачена
спеціальна процедура - підписання
відповідних договорів між учасниками
процедури списання, а тому є
безпідставним та необґрунтованим
твердження про списання
заборгованості зі штрафних санкцій на
підставі протоколу комісії з питань
списання заборгованості. Серед
інших доводів апеляційної скарги,
скаржник також зазначає, що на дату
звернення з апеляційною скаргою,
заборгованість КП теплових мереж
Харківського району у розмірі 2 077 080,38
грн. згідно наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 №5023/3622/11
не сплачена та не списана з
бухгалтерського обліку ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України", договорів щодо
списання заборгованості по сплаті
штрафних та фінансових санкцій між
сторонами не укладалось.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2014
апеляційну скаргу ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 17.12.2014.

Боржник надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому вважає наведені
заявником доводи необґрунтованими та
безпідставними, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржувану ухвалу без змін.

Відділ державної виконавчої служби
України відзиву на апеляційну скаргу
не надав, в судовому засіданні його
представник проти доводів апеляційної
скарги заперечує та просить
оскаржувану ухвалу господарського
суду Харківської області залишити без
змін, а апеляційну скаргу ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

В судове засідання представник ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, яким на адресу ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" була
направлена ухвала суду від 05.12.2014 до
суду апеляційної інстанції не
надходило.

За приписами постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18, встановлено, що в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК
України неявка боржника, стягувача,
прокурора чи представника Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що судом
апеляційної інстанції вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, явка
представників сторін у дане судове
засідання не визнавалась обов'язковою,
а також беручи до уваги обмеженість
строків розгляду апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі стягувача за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням
господарського суду Харківської
області від 16.06.2011 по справі №5023/3622/11,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду 04.08.2011 року,
позовні вимоги ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" було задоволено,
стягнуто з КП теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 8377896,84 грн.
основного боргу, 644180,84 грн. пені, 1051929,26
грн. індексу інфляції, 380973,28 грн. 3%
річних, 3162,36 грн. боргу за виконання
робіт з примусового припинення
газопостачання, 25500,00грн. держмита, та
236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

На виконання даного рішення 30.06.2011р.
господарським судом Харківської
області було видано відповідний наказ
на примусове виконання рішення суду по
справі №5023/3622/11, на підставі якого
03.08.2011 державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження №ВП
№28108974.

За приписами ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як свідчать матеріали справи, у травні
2014 року, КП теплових мереж
Харківського району - боржник,
звернувся до господарського суду
Харківської області із скаргою на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України що виявились у винесенні
постанови від 17.04.2014 ВП 28108974 про
накладення арешту на кошти боржника
під час здійснення виконавчого
провадження по справі №5023/3622/11 від
16.06.2011.

За результатом розгляду скарги
боржника, судом першої інстанції було
винесено ухвалу від 26.05.2014, якою скаргу
КП теплових мереж Харківського району
на дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України задоволено, визнано
незаконними дії державного виконавця
щодо винесення постанови про арешт
коштів боржника від 17.04.2014 ВП № 28108974 в
межах суми 3 460 438,39 грн., визнано
недійсною постанову відділу
примусового виконання рішень ДВС
України про арешт коштів боржника від
17.04.2014 року ВП №28108974 в межах суми 3460438,39
грн.

Також, вказаною ухвалою, було
зобов'язано відділ примусового
виконання рішень ДВС України здійснити
всі заходи, передбачені Законом
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження.

Так, за результатами розгляду скарги КП
теплових мереж Харківського району на
дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України по справі №5023/3622/11,
господарським судом Харківської
області було встановлено, що 26.08.2011 на
виконання наказу господарського суду
від 30.06.2011 по справі №5023/3622/11, КП
теплових мереж Харківського району -
боржник в добровільному порядку 02.08.2011
перерахував на рахунок ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" 519747,62 грн., а
17.08.2011 боржник здійснив перерахування
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
6815400,00 грн. заборгованості. Судом також
встановлено, що про здійснення
перерахування коштів боржник належним
чином повідомив органи державної
виконавчої служби.

27.12.2012 боржник перерахував на рахунок
стягувача залишок суми заборгованості
у розмірі 1042749,22 грн. Таким чином, сума
основного боргу в розмірі 8377896,84 грн.,
визначена до стягнення з КП теплових
мереж Харківського району рішенням
господарського суду Харківської
області від 16.06.2011 по справі №5023/3622/11
була у добровільному порядку сплачена
боржником у 2012 році.

Крім того, у 2012 році боржником були
сплачені судові витрати в розмірі 25 763
грн. та 3162,36 грн. за виконання робіт з
примусового припинення
газопостачання.

За результатом розгляду справи, судом
також було встановлено, що 04.06.2011 набрав
чинності Закон України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»
(далі - Закон), який визначав умови
списання заборгованості за спожитий
природний газ та теплову енергію.

Відповідно до п. 2.2 ст. 2 вказаного
Закону на умовах, визначених цим
Законом, підлягала списанню, зокрема,
заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

Із змісту рішення господарського суду
Харківської області 16.06.2011 у справі
№5023/3622/11 вбачається, що періодом
виникнення заборгованості із
основного грошового зобов'язання
(прострочення платежів), на яку
нараховані спірні суми, є січень -
березень 2010 року.

Відповідно до п.2.5 ст.2 Закону списання
заборгованості здійснювалось у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 6 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою КМУ від 08.08.2011 № 894 (далі -
Порядок), для списання заборгованості
кожен учасник процедури списання
утворює комісію з питань списання
заборгованості, списання
заборгованості проводиться на
підставі протоколів зазначеної
комісії, затверджених її головою. Датою
списання заборгованості є дата
затвердження протоколу.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено,
що заборгованість зі сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій (3
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані учасникам процедури
списання на заборгованість за
природний газ, спожитий ними у період з
1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, щодо
стягнення яких до набрання чинності
Законом розпочата процедура судового
врегулювання спору і відсутнє судове
рішення, яке набрало законної сили,
визначається у відповідних договорах,
що укладаються між учасниками
процедури списання відповідно до
Цивільного та Господарського кодексів
України.

На виконання п. 6 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою КМУ від 08.08.2011 № 894,
боржником було видано відповідний
Наказ №535 від 30.08.2011 "Про створення
комісії з питань списання
заборгованості"; проведено засідання
комісії з питань списання
заборгованості, на якому визначено
суму заборгованості, а саме, 2 077 080,38
грн., яка підлягає списанню за
договором № 06/09-1409 ТЕ-31 від 23.09.2009, про що
свідчить Протокол № 1 засідання
комісії з питань списання
заборгованості від 23.09.2011.

Таким чином, на момент списання
боржником вказаної суми, її розмір було
визначено у відповідності до приписів
вказаного порядку. До того ж, на момент
списання боржником грошових коштів
суми пені, та фінансових санкцій, сума
заборгованості вже була визначена в
судовому рішенні по справі № 5023/3622/11.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, суд першої інстанції дійшов
висновку про повне виконання боржником
наказу суду від 30.06.2011 по справі №
5023/3622/11 щодо сплати основного боргу,
штрафних та фінансових санкцій, у
зв'язку з чим, в ухвалі суду від 26.05.2014,
винесеної за результатом розгляду
справи, зобов'язав відділ примусового
виконання рішень ДВС України здійснити
всі заходи, передбачені Законом
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 року
зазначену ухвалу суду першої інстанції
від 26.05.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
від 25.09.2014 касаційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" було задоволено частково.
Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 26.05.2014 в
частині зобов'язання відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснити всі заходи, передбачені
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження, скасовано та
прийнято в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні скарги КП теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації в
зазначеній частині відмовлено. В решті
постанову суду апеляційної інстанції
від 10.07.2014 залишено без змін.

Перевіряючи повноту встановлення
судами першої та апеляційної інстанції
обставин справи, а також надавши
правову оцінку встановленим
обставинам, суд касаційної інстанції
погодився з висновком судів обох
інстанцій про те, що обов'язок боржника
по сплаті основного боргу, штрафних та
фінансових санкцій за рішенням суду №
5023/3622/11 від 16.06.2011 відсутній.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає безпідставними доводи заявника
апеляційної скарги про те, що списання
боржником стягнутих рішенням суду
пені, 3% річних та інфляційних втрат
повинно було бути здійснено шляхом
укладення відповідного договору
згідно з п. 7 Порядку. Крім того, у
постанові суду касаційної інстанції
від 25.09.2014 вказано, що редакція даного
пункту фактично регулює не порядок
списання коштів у разі відсутності
відповідного судового рішення, а
спосіб визначення їх розміру. За таких
обставин, такі суми не підлягають
узгодженню сторонами шляхом укладення
договору, про який йдеться у п. 7 Порядку
списання заборгованості за природний
газ та електричну енергію.

Матеріали справи також свідчать, що
13.06.2014, на виконання ухвали
господарського суду від 26.05.2014,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було винесено постанову від 13.06.2014 ВП
№28108974 про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.2011 у справі
№5023/3622/11 на підставі п. 14 ч. 1 ст. ст. 49, 50
Закону України "Про виконавче
провадження" (а.с.69-70 т. 3). Дану постанову
було направлено сторонам виконавчого
провадження.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, стягувач 21.07.2014 звернувся
до господарського суду Харківської
області із скаргою на дії органу
державної виконавчої служби та просив
суд:

- витребувати з відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України матеріали виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№5023/3622/11;

- визнати неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
які полягають у винесенні постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 13.06.14 з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№ 5023/3622/11;

- визнати незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 13.06.14 з примусового виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№ 5023/3622/11;

- зобов'язати відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України відновити виконавче
провадження та вжити всі заходи для
фактичного повного виконання рішення
суду.

Таким чином, предметом даного судового
розгляду є вимоги стягувача про
визнання дій відділу ДВС
неправомірними, скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 13.06.14 з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.11 у справі
№ 5023/3622/11, зобов'язання відділу ДВС
відновити виконавче провадження та
вжити всі заходи для фактичного
повного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

За приписами ч.1 статті 116 ГПК України,
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою
господарського суду від 26.05.2014,
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 та
постановою касаційної інстанції від
25.09.2014 було підтверджено повне та
належне виконання КП теплових мереж
Харківського району наказу суду по
справі №5023/3622/11 від 30.06.2011.

Ухвалою суду від 26.05.2014 було зобов'язано
відділ примусового виконання рішень
ДВС України здійснити всі заходи,
передбачені Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію" та
п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", направлені на
закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення.

В обґрунтування підстав для
закінчення виконавчого провадження,
державний виконавець послався на те, що
господарським судом Харківської
області при дослідженні матеріалів
справи встановлено виконання
боржником - КП теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації всіх
заходів, що передбачені чинним
законодавством України для списання
заборгованості та штрафних санкцій. У
зв'язку з чим, відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України було винесено постанову
від 13.06.2014 ВП №28108974 про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.06.2011р. у
справі №5023/3622/11 на підставі п. 14 ч. 1 ст.
ст. 49, 50 Закону України "Про виконавче
провадження" (а.с.69-70 т. 3).

Отже, підставою для закінчення
виконавчого провадження ВП 28108974 було
повне виконання боржником наказу
господарського суду Харківської
області №5023/3622/11 від 30.06.2011.

В апеляційній скарзі заявник зазначає
про те, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження", виконавче провадження
підлягає закінченню у разі, зокрема,
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа. При
цьому, підстави закінчення виконавчого
провадження за вказаним пунктом
існували до 30.06.2012, у зв'язку з чим,
скаржник вважає безпідставним
винесення виконавчою службою
постанови про закінчення виконавчого
провадження саме на підставі п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", а також вважає, що
виконавче провадження на підставі
вказаного пункту повинно було
закінчити до 30.06.2012р.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає
наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" строк дії
зазначеного Закону було встановлено
до 30.06.2012.

До того ж, з 30.06.2012 втратив чинність і п.
14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження".

Так, обставини справи свідчать, що на
час прийняття ухвали суду першої
інстанції від 26.05.2014, був чинним п. 8 ч. 1
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження", за яким фактичне
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом є
підставою для закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусового
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, що спрямовані
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до цього Закону і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи,
постанова державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України від 13.06.2014 про закінчення
виконавчого провадження містить
посилання на п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
якою встановлено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документу.

Проте, з урахуванням встановлених по
справі обставин, колегія суддів
констатує добровільну сплату боргу
боржником та правомірність проведення
списання заборгованості боржником у
повному обсязі. Відповідно до п.8 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження" фактичне виконання в
повному обсязі рішення суду згідно з
виконавчим документом є підставою для
закінчення виконавчого провадження, а
посилання у постанові як на підставу
закінчення виконавчого провадження на
п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" не змінює по
суті постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що не зазначення або
неправильне зазначення правової
підстави (процесуальної норми) у
постанові про закінчення виконавчого
провадження не може бути підставою для
визнання дій державного виконавця
неправомірними у випадку прийняття
правильного по суті рішення. До того ж,
рішення по даній справі є виконаним, а
тому виконавче провадження підлягає
обов'язковому закінченню.

Стосовно доводів скаржника про те, що
державний виконавець не пересвідчився
у стягувача про існування
заборгованості за виконавчим
документом, колегія суддів зазначає
наступне.

Встановлені обставини по справі
свідчать про те, що рекомендованим
листом від 23.09.2011 № 1258/11 боржник
направив на адресу ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" інформацію про суму
списаної заборгованості, отримання
якого ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" підтверджується зворотнім
поштовим повідомленням.

Також, рекомендованим листом від
15.05.2012 № 654/17, боржник повідомив
виконавчу службу про списання та
фактичну добровільну оплату
заборгованості за наказом суду від
30.06.2011. Вказана інформація отримана ДВС
21.05.2012 року, про що свідчить зворотне
поштове повідомлення, що міститься в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, у державного
виконавця були відсутні підстави для
подальшого здійснення виконавчого
провадження за наказом господарського
суду Харківської області від 30.06.2011
року у справі №5023/3622/11.

Згідно із п. 9.13 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" від 17.10.2012 №9 за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає безпідставними доводи, наведені
в апеляційній скарзі, оскільки
скаржником не спростовано фактів,
покладених в основу оскаржуваної
ухвали, а відтак, скаржник, в порушення
вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих
фактів, на які він посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що ухвала суду прийнята із
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для її зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103,
121-2 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 05 листопада 2014
року у справі №5023/3622/11 залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 22 грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.