ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.14р. Справа № 904/8156/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТО-ТРЕЙД", м.
Підгородне

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СТЕПОВЕ",
Дніпропетровська обл., с. Перше травня

про стягнення 89 738,61 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 21.10.14р.
порушено провадження у справі № 904/8156/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТО-ТРЕЙД"
(далі-позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "СТЕПОВЕ"
(далі-відповідач) про стягнення 89 738,61
грн. Справу призначено до розгляду на
27.11.14р.

Ухвалою господарського суду від 27.11.14р.
відкладено розгляд справи на 16.12.14р.

16.12.14р. повноважний представник
позивача у судове засідання не
з'явився, але 16.12.14р. до суду від
позивача надійшла заява про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить стягнути з
відповідача 90 465,79 грн. Крім того, до
суду від позивача надійшли додаткові
письмові пояснення по суті заявлених
позовних вимог.

Господарський суд вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні без участі повноважного
представника позивача за наявними в
ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов на інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. Про день, час та
місце розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.42).

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився та не подав відзив на позов та
інші витребувані судом документи без
поважних причин, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.12.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

встановив:

21.01.13р. між позивачем та відповідачем
був укладений договір поставки
нафтопродуктів №270113 (далі - Договір
поставки), відповідно до умов п. 1.1.
якого позивач зобов'язався поставити
та передати у власність відповідачу
нафтопродукти (далі-товар) в кількості
та асортименті, що передбачені за
умовами даного договору, а відповідач
зобов'язався прийняти товар від
позивача та оплатити його на загальну
вартість на умовах даного Договору.

Як зазначено у п. 1.3. Договору поставки,
асортимент, ціна, кількість, умови і
терміни поставки товару обумовлюються
в додатках, що є невід'ємною частиною
даного Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору поставки, датою
поставки вважається дата
товарно-транспортної або видаткової
накладної.

Загальна сума договору становить
вартість поставленого на підставі
Договору товару (п. 3.2. Договору
поставки).

Пунктом 4.1. Договору поставки
передбачено, що розрахунки між
сторонами здійснюються в національній
валюті України. Вид розрахунків -
безготівковий. Форма розрахунків -
платіжним дорученням.

Відповідно до п. 4.2. Договору поставки,
розрахунки за товар здійснюються
відповідачем не пізніше 7-ми
банківських днів згідно виставленого
рахунку з моменту відвантаження товару
на склад відповідача. Рахунок
виписується позивачем на підставі
заявленої кількості відповідачем.

Зобов'язання відповідача по оплаті
товару вважаються виконаними з моменту
зарахування грошових коштів за кожну
окрему партію товару на розрахунковий
рахунок позивача (п. 4.3. Договору
поставки.

У випадку порушення термінів оплати
вартості товару відповідачем, останній
зобов'язаний сплатити на користь
позивача пеню в розмірі 0,1% від суми
простроченого платежу за кожній день
прострочення (п. 6.3. Договору поставки).

Умовами п. 6.4. Договору поставки
передбачено, що оплата неустойки і/або
інших штрафних санкцій не звільняє
відповідача від оплати вартості
отриманого товару.

Як зазначено у п. 9.14. Договору поставки,
даний Договір набуває чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31.12.14р., але в будь-якому випадку
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

31.01.13р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 до вищезазначеного
Договору поставки.

На виконання умов вищезазначеного
Договору поставки, позивач здійснив
поставку товару відповідачу на
загальну суму 411 618,50 грн., що
підтверджується видатковими
накладними:

- Видаткова накладна № РН-0000761 від
09.08.13р. на суму 83 543,00 грн. (а.с. 14) та
довіреність № 7 від 09.08.13р. (а.с. 15);

- Видаткова накладна № РН-0000794 від
16.08.13р. на суму 47 215,00 грн. (а.с. 15) та
довіреність № 10 від 16.08.13р. (а.с.17);

- Видаткова накладна № РН-0000811 від
21.08.13р. на суму 83 068,00 грн. (а.с. 18) та
довіреність № 11 від 21.08.13р. (а.с. 19);

- Видаткова накладна № РН-0000851 від
28.08.13р. на суму 10 500,00 грн. (а.с.20) та
довіреність № 15 від 28.08.13р. (а.с. 21);

- Видаткова накладна № РН-0000875 від
30.08.13р. на суму 83 267,50 грн. (а.с. 22) та
довіреність № 17 від 30.08.13р. (а.с. 23);

- Видаткова накладна № РН-0001031 від
12.10.13р. на суму 104 025,00 грн. (а.с. 24) та
довіреність № б/н від 12.10.13р. (а.с. 25).

Як зазначає позивач, ним 15.11.13р. був
направлений на адресу відповідача для
оплати рахунок-фактура № СФ-0001102 від
31.10.13р. на суму 408 520,30 грн. (а.с. 27), який
відповідачем був отриманий 19.11.13р., що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.28).

Позивач зауважує, що оплата по рахунку
повинна була бути здійснена 27.11.13р.

Крім того, позивач зазначає про те, що
відповідачем у передбачений Договором
поставки строк було оплачено лише 3 098,20
грн., повне погашення боргу відбулося
лише 25.07.14р.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідачем були порушені терміни
оплати вартості товару.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов Договору поставки,
на підставі п. 6.3. Договору поставки
позивачем була нарахована пеня у
розмірі 36 094,90 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
були нараховані інфляційні втрати у
розмірі 47 388,33 грн. та 3% річних у розмірі
6 982,56 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить сягнути з відповідача пеню у
розмірі 36094,90грн., інфляційні втрати у
розмірі 47 388,33 грн., 3% річних у розмірі 6
982,56 грн., а всього 90 465,79 грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору поставки на
момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
поставки виконав належним чином, що
підтверджується видатковими
накладними на поставлений товар,
підписаними зі сторони відповідача
уповноваженою особою за довіреністю на
отримання матеріальних цінностей та
скріплений печатками сторін. Зазначені
документи були підписані відповідачем
без будь-яких зауважень. Таким чином,
відповідач своїми діями у повному
обсязі прийняв умови Договору
поставки.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.3. Договору поставки
передбачено, що у випадку порушення
термінів оплати вартості товару
відповідачем, останній зобов'язаний
сплатити на користь позивача пеню в
розмірі 0,1% від суми простроченого
платежу за кожній день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов Договору поставки,
на підставі п. 6.3. Договору поставки
позивачем була нарахована пеня у
розмірі 36 094,90 грн., розрахунок якої
судом перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно, оскільки
нарахування пені припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (пеня
нараховується лише за 182 дня).

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України та п. 6.3. Договору
поставки, пеня за період з 29.11.13р. по
29.05.14р. (182 дня) складає 29 503,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині
стягнення пені підлягають задоволенню
частково, а саме у розмірі 29 503,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України позивачем були
нараховані інфляційні втрати у розмірі
47 388,33 грн. та 3% річних у розмірі 6 982,56
грн., розрахунок яких судом також
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Викладене є підставою для задоволення
позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 599, 610,
612, 625, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Степове" (53120,
Дніпропетровська області, Софіївський
район, с. Перше Травня, вул. Робітнича,
буд. 1-К, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафто-Трейд"
(юридична адреса: 52001, Дніпропетровська
область, Дніпропетровський район, м.
Підгородне, вул. Комсомольська, буд. 22;
місце знаходження: 49089, м.
Дніпропетровськ, вул. Суворова, буд. 10,
оф. 8, ) пеню у розмірі 29
503,00 грн. (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот
три грн. 00 коп.), інфляційні втрати у
розмірі 47 388,33 грн. (сорок сім тисяч
триста вісімдесят вісім грн. 33 коп.), 3%
річних у розмірі 6982,56 грн. (шість тисяч
дев'ятсот вісімдесят дві грн. 56 коп.),
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 693,87 грн. (одна тисяча шістсот
дев'яносто три грн. 87 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 17.12.14р.

Суддя Н.Е. Петренко