ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 р.
Справа № 914/3412/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали

за позовом: Державного підприємства
"Львіввугілля" в особі відокремленого
підрозділу "Червоноградське
спецуправління з гасіння териконів і
рекультивації земель" Державного
підприємства "Львіввугілля", м. Сокаль,
Львівська область;

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Львівська
вугільна компанія", с.Сілець,
Сокальський район, Львівська область;

про: стягнення 1 250 796 грн. 36 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Гнатів Ю.М. - представник на
підставі довіреності №8/10 від 03.01.2014
року;

відповідача: Кріль Н.Г. - представник на
підставі довіреності № 2/318 від 22.04.2014
року.

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 18.11.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Державного підприємства "Львіввугілля"
в особі відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля" до Публічного
акціонерного товариства "Львівська
вугільна компанія" про стягнення 1 010 740
грн. 59 коп. Розгляд справи призначено на
21.10.2014 року.

У судовому засіданні 21.10.2014 року
представник позивача подав заяву про
долучення документів до матеріалів
справи та акт звірки взаємних
розрахунків. Представник відповідача
подав клопотання про відкладення
розгляду справи для забезпечення
можливості врегулювати спір мирним
шляхом, а також заперечення на позовну
заяву. Забезпечуючи сторонам
можливість подати додаткові докази по
справі, судом відкладено розгляд
справи на 28.10.2014 року.

У судовому засіданні 28.10.2014 року
представник позивача подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог.
Представник відповідача проти позову
заперечив. Судом прийнято заяву про
збільшення розміру позовних вимог та
відкладено розгляд справи на 11.11.2014
року.

У судовому засіданні 11.11.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача
проти позову заперечив. Забезпечуючи
сторонам можливість подати додаткові
докази по справі, судом оголошено
перерву в судовому засіданні до 18.11.2014
року.

У судовому засіданні 18.11.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 18.11.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовились.

Представникам сторін, що брали участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку з порушенням відповідачем
договірних зобов'язань. Державне
підприємство "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля" (надалі по тексту
рішення - позивач, виконавець
відповідно до договорів) звернулося до
Публічного акціонерного товариства
"Львівська вугільна компанія" (надалі
по тексту рішення - відповідач,
замовник відповідно до договорів) про
стягнення 1 010 740 грн. 59 коп. У процесі
розгляду справи позивач збільшив
розмір позовних вимог, заяву прийнято
судом, в результаті чого суд вирішує
позовні вимоги з урахуванням нової
ціни позову - 1 250 796 грн. 36 коп., з яких 1 012
280 грн. 53 коп. основного боргу, 162 471 грн. 03
коп. інфляційних втрат, 76 044 грн. 80 коп. 3%
річних.

Між сторонами було укладено договори
про надання послуг та виконання робіт,
на виконання яких позивач перевозив
автомобілями відходи вуглезбагачення,
виконував природно-грунтові роботи
бульдозером і екскаватором. Натомість
відповідач зобов'язувався здійснювати
оплату вказаних робіт (наданих послуг),
однак, замовником не дотримано умов
договору в частині здійснення оплати,
що стало причиною звернення з позовом
до суду.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечив, зазначивши у
письмових поясненнях про нікчемність
договору № 14 від 01.02.2012 року та про
припинення зобов'язань перед позивачем
шляхом зарахування (ст. 601 Цивільного
кодексу України).

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 01.02.2012 року між
позивачем і відповідачем було укладено
договір № 14 на перевезення вантажів
автомобілем БелАЗ, відповідно до п. 1.1
якого замовник доручив, а виконавець
прийняв на себе виконання перевезення
вантажів автомобілем БелАЗ відходів
вуглезбагачення (крупної породи)
(надалі по тексту рішення - вантажу) з
пункту навантаження під бункерами до
пункту призначення (породний підвал) в
обсязі (з розрахунку 1 самоскид БелАЗ в
зміну) - по факту перевезень, а замовник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу.

Крім цього, 01.02.2012 року сторони уклали
договір № 15 на виконання додаткових
робіт, відповідно до п. 1.1 якого
виконавець зобов'язався за дорученням
замовника виконати наступні роботи
технікою: переміщення породи, грунту
бульдозером ДЗ-171, ДЗ-172, МоАЗ;
навантаження просипів породи
екскаватором ЕО-5111, ЕО-4224, ЕО-3323 в
перевізні засоби, перевозка породи;
інші роботи технікою згідно з
письмовими заявками замовника.
Відповідно до п. 2.1 замовник
зобов'язався оплачувати вартість робіт
на умовах цього договору, виконувати
контроль та технічний нагляд за
відповідністю та якістю виконаних
робіт.

Згідно з додатковими угодами № 1 від
02.01.2013 року та № 2 від 02.01.2014 року договір
№ 14 від 01.02.2012 року є пролонгованим на
2014 рік до моменту перегляду ДП
«Львіввугілля» ціни на збагачення 1
тонни рядового вугілля.

У відповідності до умов договору
позивач перевозив автомобілями
відходи вуглезбагачення, виконував
природно-грунтові роботи бульдозером і
екскаватором, підтвердженням чого є
акти здачі-прийняття робіт від 31.08.2014
року за № ОУ-000000253 на суму 41 440 грн. 94
коп., № ОУ-000000261 на суму 6 862 грн. 56 коп., №
ОУ-000000262 на суму 2 803 грн. 68 коп., від 31.07.2014
року за № ОУ-000000225 на суму 23 476 грн. 08
коп., № ОУ-000000224 на суму 3 723 грн. 60 коп., №
ОУ-000000218 на суму 33 092 грн. 42 коп., від
30.06.2014 року за № ОУ-000000201 на суму 1 277 грн.
18 коп., № ОУ-000000197 на суму 25 348 грн. 32 коп.,
№ ОУ-000000196 на суму 6 422 грн. 69 коп., №
ОУ-000000187 на суму 12 692 грн. 35 коп., від
31.05.2014 року за № ОУ-000000162 на суму 25 473 грн.
60 коп., № ОУ-000000161 на суму 3 754 грн. 22 коп.,
№ ОУ-000000159 на суму 4 248 грн. 24 коп., від
30.04.2014 року за № ОУ-000000128 на суму 17 288 грн.
64 коп., № ОУ-000000127 на суму 6 079 грн. 63 коп.,
№ ОУ-000000115 на суму 28 891 грн. 80 коп., від
31.03.2014 року за № ОУ-000000088 на суму 7 106 грн.
40 коп., від 28.02.2014 року № ОУ-000000060 на суму
3 399 грн. 00 коп., № ОУ-000000059 на суму 14 179
грн. 26 коп., від 31.01.2014 року за № ОУ-000000028
на суму 5 888 грн. 16 коп., № ОУ-000000027 на суму
3 399 грн. 00 коп., від 31.12.2013 року за №
ОУ-000000394 на суму 11 713 грн. 68 коп., №
ОУ-000000393 на суму 3 743 грн. 90 коп., №
ОУ-000000385 на суму 15 360 грн. 05 коп., від
30.11.2013 року за № ОУ-000000354 на суму 76 608 грн.
67 коп., № ОУ-000000353 на суму 8 472 грн. 06 коп.,
№ ОУ-000000352 на суму 4 078 грн. 75 коп., від
31.10.2013 року за № ОУ-000000322 на суму 31 860 грн.
00 коп., № ОУ-000000321 на суму 7 467 грн. 50 коп.,
№ ОУ-000000317 на суму 137 847 грн. 01 коп., від
30.09.2013 року за № ОУ-000000291 на суму 40 911 грн.
10 коп., № ОУ-000000287 на суму 7 801 грн. 44 коп.,
№ ОУ-000000286 на суму 6 765 грн. 12 коп., №
ОУ- на суму 1 590 грн. 43 коп., від
31.08.2013 року за № ОУ-000000258 на суму 4 497 грн.
12 коп., № ОУ-000000257 на суму 14 471 грн. 08 коп.,
№ ОУ-000000249 на суму 14 776 грн. 22 коп., від
31.07.2013 року за № ОУ-000000221 на суму 16 379 грн.
40 коп., від 30.06.2013 року за № ОУ-000000192 на
суму 6 591 грн. 41 коп., від 31.05.2013 року за №
ОУ-000000151 на суму 8 907 грн. 55 коп., від 30.04.2013
року № ОУ-000000121 на суму 9 641 грн. 04 коп.,
від 31.03.2013 року за № ОУ-000000081 на суму 3 941
грн. 18 коп., від 28.02.2013 року за № ОУ-000000055
на суму 7 186 грн. 54 коп.,від 01.02.2013 року за
№ ОУ-000000025 на суму 4 554 грн. 38 коп., від
31.12.2012 року за № ОУ-000000388 на суму 7 704 грн.
91 коп., від 30.11.2012 року за № ОУ-000000360 на
суму 6 676 грн. 80 коп., № ОУ-000000348 на суму 1
908 грн. 29 коп., від 31.10.2012 року за №
ОУ-000000328 на суму 8 410 грн. 18 коп., №
ОУ-000000327 на суму 3 145 грн. 68 коп., від 22.10.2012
року за № ОУ-000000302 на суму 6 361 грн. 73 коп.,
від 30.09.2012 року за № ОУ-000000289 на суму 55 719
грн. 36 коп., № ОУ-000000288 на суму 12 203 грн. 93
коп., від 31.08.2012 року за № ОУ-000000248 на
суму 8 276 грн. 16 коп., № ОУ-000000247 на суму 40
961 грн. 66 коп., від 31.07.2012 року за №
ОУ-000000216 на суму 7 297 грн. 68 коп., №
ОУ-000000215 на суму 20 651 грн. 33 коп., від
30.06.2012 року за № ОУ-000000185 на суму 9 482 грн.
54 коп., № ОУ-000000184 на суму 33 694 грн. 27 коп.,
від 31.05.2012 року за № ОУ-000000155 на суму 7 896
грн. 30 коп., № ОУ-000000154 на суму 26 682 грн. 62
коп., від 30.04.2012 року за № ОУ-000000127 на
суму 6 107 грн. 33 коп., № ОУ-000000126 на суму 26
256 грн. 38 коп., від 31.03.2012 року за №
ОУ-000000083 на суму 2 824 грн. 32 коп., №
ОУ-000000082 на суму 34 163 грн. 14 коп., від
29.02.2012 року за № ОУ-000000051 на суму 3 215 грн.
57 коп., а на загальну суму 1 052 726 грн. 80
коп.

Оплата за виконані роботи (надані
послуги) здійснювалась неналежним
чином, в результаті чого, підписавши
станом на 31.05.2013 року акт звірки
взаєморозрахунків, сторони визначили
наявність заборгованості перед
Відокремленим підрозділом
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля" у розмірі 854 067 грн. 30 коп.

У зв'язку з нездійсненням належної
оплати виконавець надсилав замовнику
претензію № 01-02/197 від 19.06.2014 року на
суму 854 067 грн. 30 коп. та просив направити
відповідь на неї протягом 10
календарних днів.

У матеріали справи не подано доказів
наявності відповіді на вказану
претензію та доказів її виконання
шляхом оплати заборгованості.

У матеріалах справи наявний також акт
звірки взаємних розрахунків станом на
31.08.2014 року, відповідно до якого
заборгованість перед Відокремленим
підрозділом "Червоноградське
спецуправління з гасіння териконів і
рекультивації земель" Державного
підприємства "Львіввугілля" у розмірі 1
012 280 грн. 53 коп., долучений
представником позивача до заяви про
збільшення позовних вимог.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, сторони
уклали договір № 14 на перевезення
вантажів автомобілем та договір № 15 на
виконання додаткових робіт, якими
визначили взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором надання послуг за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Згідно з ч. 7 наведеної
статті не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи (описаними вище
актами здачі-прийняття робіт,
підписаними представниками сторін)
підтверджено належне виконання умов
договорів № 14 та № 15 виконавцем. Факт
виконання робіт та надання послуг не
заперечується і представником
відповідача. Як вбачається з акту
звірки взаємних розрахунків,
долученого представником позивача до
заяви про збільшення позовних вимог,
станом на 01.08.2014 року заборгованість
Публічного акціонерного товариства
"Львівська вугільна компанія" перед
Державним підприємством "Львіввугілля"
в особі відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля" становила 961 173 грн. 35 коп.
Наявність заборгованості у вказаному
розмірі підтверджена актами
здачі-прийняття робіт за період з 29.02.2012
року по 31.07.2014 року, представником
відповідача не оспорювалась, не
спростована та не оплачена. Незважаючи
на існування заборгованості станом на
початок серпня 2014 року, сторони
продовжували виконувати умови
договорів № 14 та № 15, а саме,
відповідно до актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг) у серпні
виконавцем було надано послуги на
загальну суму 51 107 грн. 18 коп. Зазначені
акти підписані представниками обох
сторін, претензій сторони одна до одної
не мали, про що зазначено в актах.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 1.4 договору № 14 сторони
визначили, що розрахунки за даним
договором здійснюються в такому
порядку: розрахунки за перевезення
проводяться у відповідності з
тарифами, узгодженими між "Замовником"
і "Виконавцем"; оплата виконаних робіт
за даним договором проводиться
«Замовником» на протязі 30 діб з дня їх
прийняття і оформлення Акта виконаних
робіт; підставою для оплати являються
акти виконаних робіт підписані
"Замовником"; варіанти інших
розрахунків оформляються окремими
угодами в межах діючого законодавства
за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.1 договору № 15 сторони
визначили, що кінцеві розрахунки за
виконані роботи здійснюються протягом
30 днів дня їх прийняття та оформлення
актів виконання робіт, які являються
підставою для оплати.

У матеріалах справи відсутні докази
здійснення замовником оплати.

Враховуючи наведене та встановлені
вище факти належного виконання умов
договорів позивачем, суд приходить до
висновку про відсутність доказів
здійснення замовником належної, тобто
у повному розмірі та у встановлені
строки, оплати за виконані роботи
(надані послуги), відтак, позовні вимоги
в частині стягнення основного боргу 1 012
280 грн. 53 коп. підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що згідно з описаними
вище актами здачі-прийняття робіт за
період лютого 2012 року-серпня 2014 року
встановлено, що позивачем було надано
послуги та виконано роботи на суму 1 052
726 грн. 80 коп., тобто більшу, ніж заявлено
до стягнення позивачем, однак,
враховуючи право позивача на
визначення суми основної
заборгованості на його розсуд, суд не
має права виходити за межі заявлених
вимог.

Стосовно заперечень представника
відповідача про припинення
зобов'язання шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог (ст. 601
Цивільного кодексу України), то суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Тобто заяви
однієї сторони достатньо для
проведення зарахування. Саме таким
чином сформульовані положення
Господарського кодексу щодо
припинення зарахуванням господарських
зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ). Подібної
думки дотримується і Вищий
господарський суд України, який
зазначає, що "за правовою природою
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічної вимоги це - одностороння
угода, яка оформляється заявою однієї з
сторін, і, якщо інша сторона не
погоджується з проведенням такого
зарахування, вона вправі на підставі
статті 16 Цивільного кодексу України та
статті 20 Господарського кодексу
України звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду" (постанова Вищого
господарського суду України від 22.07.2004
р. N 15-03/186).

Крім цього, як зазначив Вищий
господарський суд України у
інформаційному листі від 12.03.2009 р. N
01-08/163, за змістом наведеної норми згоди
іншої сторони у зобов'язанні із
зарахуванням вимог не вимагається.
Закон не виключає можливості
здійснення відповідачем зарахування
зустрічних однорідних вимог і в
процесі судового розгляду. У такому
випадку відповідна заява обов'язково
повинна мати письмову форму й
адресуватися позивачеві, а її копія і
докази надсилання позивачеві (чи
одержання ним) подаватися
господарському суду. Відповідач може
також звернутися із зустрічним позовом
до позивача в порядку статті 60 ГПК.
Припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.

Із наведеного вбачається, що для
зарахування зустрічних однорідних
вимог необхідно щоб сторони одночасно
брали участь у двох зобов'язаннях, і при
цьому кредитор в одному зобов'язанні
був боржником в іншому зобов'язанні.
Також зарахування можливе у разі
однорідності вимог. Однорідність
вимоги визначається однорідністю
підстав виникнення зобов'язань, які
зараховуються, оскільки зустрічні
вимоги мають бути однорідними за своєю
юридичною природою та матеріальним
змістом. У матеріали справи не подано
доказів, які б свідчили про здійснення
зустрічного зарахування (зокрема,
заяви однієї зі сторін про здійснення
такого зарахування).

Не доведені, не обгрунтовані та не
підтверджені також заперечення
представника відповідача в частині
нікчемності договору № 14. Так, як
вбачається з п. 5 договору № 14 та
договору № 15, такі підписані Чайкою В.С.
- начальником управління
відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля". Представник
відповідача стверджує, що укладати
договори має право лише Державне
підприємство "Львіввугілля" в особі
керівника відокремленого підрозділу.
Проте, згідно з довіреністю № 10
Державне підприємство "Львіввугілля"
уповноважило в.о. начальника
відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" на укладення договорів з
суб'єктами господарювання від імені
підприємства. Крім цього, після
підписання договору № 14 сторони
виконували його умови, відтак,
подальшими діями схвалили вчинення
правочину, не оспорювали його та не
визнавали недійсним.

Крім суми основного боргу, позивач
заяви до стягнення 162 471 грн. 03 коп.
інфляційних втрат, 76 044 грн. 80 коп. 3%
річних, з приводу чого суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові ( п. 4.1, п. 4.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань).

Стосовно стягнення інфляційних втрат,
суд зазначає, що відповідно до абз. 3 п.
3.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Суд зазначає, що розрахунок 3% річних, як
і інфляційних втрат, повинен
здійснюватись у відповідний період: з
моменту прострочення виконання
зобов'язання і до здійснення оплати чи
до моменту, визначеного позивачем
(наприклад, звернення з позовною
заявою). У відповідності до умов
договорів (п. 1.4, п. 3.1) момент
прострочення залежить від моменту
підписання актів виконаних робіт. У
розрахунках, долучених до заяви про
збільшення позовних вимог, позивачем
визначено момент прострочення
виконання зобов'язання як 02.03.2012 року і
по 31.08.2014 року. Однак, враховуючи
підписання першого акта
здачі-прийняття робіт № ОУ-0.02.2012
року та 30-денний термін оплати,
прострочення по оплаті настало 31.03.2012
року, відповідно і нарахування 3% річних
та інфляційних втрат здійснюється з
цієї дати, а не з 02.03.2012 року, як зазначив
позивач.

Здійснивши перерахунок інфляційних
втрат та 3% річних у відповідності до
наведених вимог, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимоги
про стягнення інфляційних втрат у
розмірі 112 580 грн. 72 коп. та 3% річних у
розмірі 73 633 грн. 01 коп.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати за вирішення спору у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та п. 3.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» (у разі коли господарським
судом було відстрочено сплату
позивачем судового збору, який з тих чи
інших причин до прийняття рішення зі
справи сплачено не було, а останнє
прийнято на користь позивача, то
стягнення суми судового збору
здійснюється безпосередньо з
відповідача у доход Державного бюджету
України) покладаються на сторін
пропорційно задоволеним вимогам та
стягуються у дохід державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Львівська вугільна
компанія" (80086, Львівська обл.,
Сокальський район, село Сілець, ) на користь Державного
підприємства "Львіввугілля" (80000,
Львівська обл., Сокальський район,
місто Сокаль, вул. Б.Хмельницького,
будинок 26, ) в особі
відокремленого підрозділу
"Червоноградське спецуправління з
гасіння териконів і рекультивації
земель" Державного підприємства
"Львіввугілля" (80100, Львівська обл.,
місто Червоноград, вул. Промислова, 11,
код ЄДРПОУ ВП: 26307865) 1 012 280 грн. 53 коп.
основного боргу, 112 580 грн. 72 коп.
інфляційних втрат і 3% річних у розмірі
73 633 грн. 01 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення 49 890 грн. 31 коп.
інфляційних втрат і 2 411 грн. 79 коп. 3%
річних.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Львівська вугільна
компанія" (80086, Львівська обл.,
Сокальський район, село Сілець, ) у дохід державного бюджету
24 015 грн. 29 коп. судового збору.

Стягнути з Державного підприємства
"Львіввугілля" (80000, Львівська обл.,
Сокальський район, місто Сокаль, вул.
Б.Хмельницького, будинок 26, ) в особі відокремленого
підрозділу "Червоноградське
спецуправління з гасіння териконів і
рекультивації земель" Державного
підприємства "Львіввугілля" (80100,
Львівська обл., місто Червоноград, вул.
Промислова, 11, код ЄДРПОУ ВП: 26307865) 1 000
грн. 64 коп. судового збору у дохід
державного бюджету.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 24.11.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.