Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19328/14 10.12.14

За позовом Приватного підприємства
«Ремерцентр»

до Департаменту капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації, Міністерства
фінансів України та Державної
казначейської служби України

за участю прокуратури міста Києва

про стягнення 218 543 096,22 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кукуєта Л.І. - довіреність
б/н від 20.08.2014 року;

від відповідача-1: не з'явилися;

від відповідача-2: Іваницька Т.Б. -
довіреність б/н від 08.04.2014 року ;

від відповідача-3: не з'явилися;

від прокуратури: Шевченко О.В. -
службове посвідчення №002627;

Обставини справи :

Приватне підприємство «Ремерцентр»
звернулося до Господарського суду м.
Києва з позовом до Департаменту
капітального будівництва Одеської
обласної державної адміністрації,
Міністерства фінансів України та
Державної казначейської служби
України про стягнення 212 443 317,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості
виконаних робіт, згідно умов Договору
підряду №26 від 26.07.2010 року.

підстав, позивач просив задовольнити
позов: 1) Зобов'язавши Міністерство
фінансів України (відповідач-2) та
Державну казначейську службу України
(відповідач-3) перерахувати грошові
кошти в розмірі 212 516 397,70 грн. на
рахунок Департаменту капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації (відповідач-1)
для оплати виконаних робіт по об'єкту
«Першочергові роботи з будівництва
системи відводу стічних вод від
станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одеса на об'єкті
«Глибоководний випуск»; 2) Стягнувши з
Департаменту капітального будівництва
Одеської обласної державної
адміністрації на користь Приватного
підприємства «Ремерцентр» 119 486 414,86
грн. - суму вартості виконаних
підрядних робіт, 14 218 883,37 грн. - суми
інфляційного збільшення, 9 477 073,00 грн. -
3% річних, 69 260 946,47 грн. - збитків, 73 080,00
грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.09.2014 року порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
07.10.2014 року.

07.10.2014 року через канцелярію суду від
відповідача-2 надійшло клопотання про
припинення провадження у справі, щодо
позовних вимог про зобов'язання
Міністерства фінансів України
(відповідач-2) та Державну казначейську
службу України (відповідач-3)
перерахувати грошові кошти в розмірі 212
516 397,70 грн. на рахунок Департаменту
капітального будівництва Одеської
обласної державної адміністрації
(відповідач-1) для оплати виконаних
робіт по об'єкту «Першочергові роботи з
будівництва системи відводу стічних
вод від станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одеса на об'єкті
«Глибоководний випуск».

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.10.2014 року відкладено розгляд
справи на 21.10.2014 року.

21.10.2014 року через відділ діловодства
суду від представника позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог, згідно якої позивач
просив суд: 1) Зобов'язати Міністерство
фінансів України (відповідач-2) та
Державну казначейську службу України
(відповідач-3) перерахувати грошові
кошти в розмірі 218 543 096,22 грн. на
рахунок Департаменту капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації (відповідач-1)
для оплати виконаних робіт по об'єкту
«Першочергові роботи з будівництва
системи відводу стічних вод від
станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одеса на об'єкті
«Глибоководний випуск»; 2) Стягнути з
Департаменту капітального будівництва
Одеської обласної державної
адміністрації на користь Приватного
підприємства «Ремерцентр» 119 486 414,86
грн. - суму вартості виконаних
підрядних робіт, 19 715 258,44 грн. - суми
інфляційного збільшення, 10 007 396,45 грн. -
3% річних, 69 260 946,47 грн. - збитків, 73 080,00
грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 21.10.2014 року відкладено розгляд
справи на 04.11.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 04.11.2014 року відкладено розгляд
справи на 18.11.2014 року, продовжено строк
розгляду спору на 15 днів.

07.11.2014 року через відділ діловодства
суду від представника відповідача-1
надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.11.2014 року відкладено розгляд
справи на 25.11.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 25.11.2014 року відкладено розгляд
справи на 03.12.2014 року.

03.12.2014 року через відділ діловодства
суду від представника прокуратури
надійшла заява про вступ у справу.

В судове засідання, призначене на 03.12.2014
року представники позивача,
відповідача-2, прокуратури з'явилися.

Представник прокуратури заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Враховуючи те, що нез'явлення
представників відповідача-1,
відповідача-3 у судове засідання
перешкоджає вирішенню спору по суті, а
також враховуючи клопотання
представника прокуратури, суд вважав
за доцільне відкласти розгляд справи
на 10.12.2014 року.

В судове засідання 10.12.2014 року
представники відповідача-1 та
відповідача-3 не з'явилися, про день та
час розгляду справи повідомлялися
належним чином. Ухвали суду, позовна
заява надсилались сторонам на всі
відомі адреси, в тому числі на юридичну
адресу підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник позивача збільшені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник прокуратури позовні
вимоги не визнав, просив суд в їх
задоволенні відмовити, також підтримав
заяву про припинення провадження у
справі.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник відповідача-2 позовні
вимоги не визнав, просив суд в їх
задоволенні відмовити, також підтримав
заяву про припинення провадження у
справі.

Судом відмовлено в задоволенні заяви
про припинення провадження у справі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 10.10.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2010 року між Головним управлінням
капітального будівництва Одеської
обласної державної адміністрації
(перейменовано в Департамент
капітального будівництва Одеської
обласної державної адміністрації; далі
по тексту - відповідач-1, замовник) та
Приватним підприємством «Ремерцентр»
(далі по тексту - позивач, генпідрядник)
укладено Договір підряду №26 (далі по
тексту - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Замовник
доручає, а Генпідрядник забезпечує
виконання будівельно-монтажних робіт з
будівництва, згідно проектної
документації та умовах договору по
об'єкту.

Згідно з п. 1.2. Договору, назва об'єкта
будівництва «Проведення першочергових
робіт з будівництва системи відводу
стічних вод від станції біологічної
очистки «Північна» в м. Одесі на об'єкті
«Глибоководний випуск».

Відповідно до п. 6.7. Договору,
розрахунки за виконані роботи
здійснюються з урахуванням положень
Загальних умов щомісячними проміжними
платежами.

Згідно з п. 98 Загальних умов укладення
та виконання договорів підряду в
капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 1 серпня 2005 року
№668 (далі по тексту - Загальні умови),
оплата за виконані роботи проводиться
у порядку, визначеному договором
підряду. Договором підряду може бути
передбачено, що оплата виконаних робіт
проводиться після прийняття
замовником закінчених робіт (об'єкта
будівництва) або поетапно проміжними
платежами в міру виконання робіт. У
договорі підряду сторони можуть
передбачати надання замовником авансу
з визначенням порядку його
використання.

Відповідно до п. 99 Загальних умов,
розрахунки за виконані роботи
проводяться на підставі документів про
обсяги виконаних робіт та їх вартість.
Документи про виконані роботи та їх
вартість складаються і підписуються
підрядником та передаються замовнику.
Замовник перевіряє ці документи і в
разі відсутності зауважень підписує
їх. Після підписання документів
замовник зобов'язаний оплатити
виконані роботи.

Згідно з п. 6.8. Договору, оплата
проміжних платежів за виконані роботи
здійснюється на підставі типових
форм-КБ-3, КБ-2в (розрахованої за
допомогою програмного комплексу АВК-5),
підписаними представниками сторін при
умові наявності коштів на рахунку
Замовника.

На виконання умов Договору позивачем
виконано роботи за Договором на суму 119
486 414,86 грн., що підтверджується
підписаними між сторонами: актом
приймання виконаних будівельних робіт
за грудень 2011 року; Актом звірки
взаєморозрахунків від 07.03.2012 року, а
також Актом №06-19/99 від 24.02.2012 року
позапланової ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Головного управління капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації за період з
01.01.2010 року по 31.12.2011 року. (копії
зазначених документів містяться в
матеріалах справи).

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем-1
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти оплати вартості виконаних
позивачем робіт, відповідно до умов
Договору, у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість зі
сплати вартості виконаних робіт в
розмірі 119 486 414,86 грн.

Суду не надано жодного доказу сплати
відповідачем-1 119 486 414,86 грн.
заборгованості, яка виникла на
підставі Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання, передбачені умовами
Договору, виконав належним чином, а
відповідач-1 не сплатив на користь
позивача вартість виконаних робіт, та
має перед ним заборгованість в розмірі
149 725,50 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1,
як на підставу не оплати виконаних
позивачем робіт, засилався на
відсутність бюджетних коштів,
передбачених у видатках державного
бюджету України, однак на підставі
частини другої статті 617 ЦК України,
частини другої статті 218 ГК України та
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України» від 18 жовтня 2005
року відсутність бюджетних коштів
передбачених у видатках Державного
бюджету України не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання (аналогічної
правової позиції притримується
Верховний Суд України у своїй
постанові від 15.05.2012 року у справі №
11/446).

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач-1 в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 119 486 414,86
грн. - суму вартості виконаних
підрядних робіт, нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК
України, просить суд стягнути з
відповідача-1 на свою користь 19 715 258,44
грн. - суми інфляційного збільшення, 10
007 396,45 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2.
Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача-1 19 715 258,44 грн. -
суми інфляційного збільшення та 10 007
396,45 грн. - 3% річних, нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача-1 на
користь позивача 69 260 946,47 грн. -
збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено,
що учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками; вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так
і за зобов'язанням, що виникає
внаслідок заподіяння шкоди, чинне
законодавство, як правило, виходить з
принципу вини контрагента або особи,
яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК
України).

Чинним законодавством України
обов'язок доведення факту наявності
порушення відповідача покладено на
позивача, наявність та розмір
понесених збитків, а також
причинно-наслідковий зв'язок між
правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних
збитків. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність завдавача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки. При цьому
такий зв'язок між порушенням та
збитками має бути прямим та
безпосереднім.

На підтвердження своїх вимог позивач
посилається на ту обставину, що з метою
виконання Договір підряду №26 від 26.07.2010
року, 16.02.2011 року між позивачем
(генпідрядник) та Приватним
підприємством «Інно-Трейдінг» (далі по
тексту - підрядник, ПП «Інно-Трейдінг»)
укладено договір підряду №ГВ-02/11 (далі
по тексту - Договір №ГВ-02/11), предметом
якого є виконання Підрядником на
умовах оплати будівельних робіт по
об'єкту: «Устройство глибоководного
сброса сточных вод в городе Одесса» на
прийнятих сторонами умовах (п. 1.1.
Договору №ГВ-02/11).

Відповідно до п. 1.2. Договору №ГВ-02/11,
Генпідрядник зобов'язався оплатити
виконані Підрядником роботи
відповідно до умов Договору.

За умовами розділу 3 Договору №ГВ-02/11,
акти виконаних робіт складаються на
підставі фактичних об'ємів виконаних
робіт. Приймання виконаних робіт
здійснюється Генпідрядником щомісячно
, протягом 3-х календарних днів шляхом
підписання актів здачі-приймання
виконаних робіт . Оплата здійснюється
шляхом помісячної передоплати згідно
додатку №3 до Договору . Кінцевий
розрахунок сторін , як результат
звіряння об'ємів виконаних робіт та
здійснених платежів , проводиться
протягом 3-х банківських днів з моменту
підписання кінцевого акту
приймання-здачі виконаних робіт.

Позивач зазначає, що невиконання
відповідачем-1 зобов'язання щодо оплати
вартості виконаних позивачем робіт
відповідно до умов Договору, призвело,
на думку позивача, до неможливості
оплати позивачем вартості виконаних
робіт ПП «Інно-Трейдінг» за Договором
№ГВ-02/11.

У зв'язку з такою несплатою, як на те
посилається позивач, ПП
«Інно-Трейдінг» звернулось до
Господарського суду Одеської області з
позовом до Приватного підприємства
„РЕМЕРЦЕНТР" про стягнення штрафу у
сумі 20 507 162 грн. 68 коп., 3% річних у сумі 10
652 487 грн. 79 коп., пені у сумі 15 506 033 грн.
31 коп. та збитків у сумі 72 197 260 грн. 27 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 24.12.2013 року у справі №916/2684/13
(суддя Рога Н.В.), стягнуто з Приватного
підприємства «РЕМЕРЦЕНТР» (м. Одеса,
вул. Пастера, 64, ) на
користь Приватного підприємства
„ІННО-ТРЕЙДІНГ" (м. Одеса, вул.
Преображенська, 23, кв.2, )
пеню у сумі 15 506 033 грн. 31 коп., 3% річних у
сумі 10 652 487 грн. 79 коп., штраф у сумі 20 507
162 грн. 68 коп., збитки у сумі 72 197 260 грн.
27 коп.

Рішення Господарського суду Одеської
області від 24.12.2013 року у справі
№916/2684/13, виконано позивачем повністю,
що підтверджується платіжними
дорученнями наявними в матеріалах
справи.

Відповідно до приписів ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Суд зазначає, що відповідач-1
(Департамент капітального будівництва
Одеської обласної державної
адміністрації) не є стороною за
Договором підряду №ГВ-02/11 від 16.02.2011
року, а отже, такий правочини не
створюють ані прав, ані обов'язків для
відповідача-1.

Суд також звертає увагу, що умовами
Договору підряду №ГВ-02/11 від 16.02.2011 року
не передбачено такої умови оплати
вартості виконаних робіт, як їх оплата
після надходження коштів на рахунок
позивача від відповідача-1 за умовами
Договору підряду №26 від 26.07.2010 року, а
лише передбачений обов'язок позивача
оплатити вартість виконаних робіт ПП
«ІННО-ТРЕЙДІНГ».

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до
висновку, що між діями відповідача-1 з
приводу не оплати вартості виконаних
робіт позивачем за Договору підряду №26
від 26.07.2010 року, та діями позивача з
приводу не оплати вартості виконаних
робіт ПП «ІННО-ТРЕЙДІНГ» відсутній
причинно-наслідковий зв'язок між
правопорушенням і збитками, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача-1 на користь позивача
збитків в розмірі 69 260 946,47 грн. - не
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Міністерство фінансів України (далі по
тексту - відповідач-2) та Державну
казначейську службу України (далі по
тексту - відповідач-3) перерахувати
грошові кошти в розмірі 218 543 096,22 грн.
на рахунок Департаменту капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації для оплати
виконаних робіт по об'єкту
«Першочергові роботи з будівництва
системи відводу стічних вод від
станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одеса на об'єкті
«Глибоководний випуск», суд зазначає
наступне.

Суд зазначає, що вимога позивача до
відповідача-2 та відповідача-3 є вимогою
про зобов'язання вчинити певні дії до
суб'єктів владних повноважень -
Міністерства фінансів України як
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну фінансову та бюджетну
політику і Державної казначейської
служби України як центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги про
зобов'язання Міністерство фінансів
України (далі по тексту - відповідач-2)
та Державну казначейську службу
України (далі по тексту - відповідач-3)
перерахувати грошові кошти в розмірі 218
543 096,22 грн. на рахунок Департаменту
капітального будівництва Одеської
обласної державної адміністрації для
оплати виконаних робіт по об'єкту
«Першочергові роботи з будівництва
системи відводу стічних вод від
станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одеса на об'єкті
«Глибоководний випуск», не підлягають
розгляду (вирішенню) у господарському
суді, а тому позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача-1 пропорційно розміру
задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту капітального
будівництва Одеської обласної
державної адміністрації (65107, Одеська
обл., місто Одеса, ВУЛ.КАНАТНА, будинок
83, ) на користь
Приватного підприємства «Ремерцентр»
(65026, Одеська обл., місто Одеса, вул.
ПАСТЕРА, будинок 64, ) 119
486 414 (сто дев'ятнадцять мільйонів
чотириста вісімдесят шість тисяч
чотириста чотирнадцять) грн. 86 коп. -
суми вартості виконаних підрядних
робіт, 19 715 258 (дев'ятнадцять мільйонів
сімсот п'ятнадцять тисяч двісті
п'ятдесят вісім) грн. 44 коп. - суми
інфляційного збільшення, 10 007 396
(десять мільйонів сім тисяч триста
дев'яносто шість) грн. 45 коп. - 3% річних, 48
676 (сорок вісім тисяч шістсот сімдесят
шість) грн. 96 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 17.12.2014 року.