КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/20595/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Якусевич А. М. -
представник за довіреністю № 488 від
13.01.2014

від відповідача: Каранда О. О. -
представник за довіреністю від 08.01.2013

Каранда О. М. - керівник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Крона-Парк»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 27.10.2014

у справі № 910/20595/14 (суддя
Гумега О. В.)

за позовом Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України

до Приватного
підприємства «Крона-Парк»

про стягнення штрафу у
розмірі 34 000 грн. та пені у розмірі 34 000
грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача штрафу в сумі 34 000 грн.,
накладеного рішенням Адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
75/02-П від 04.12.2013 «Про визнання вчинення
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу», та пені в сумі 34 000 грн.,
нарахованої відповідно до приписів ст.
56 Закону України «Про захист
економічної конкуренції».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014, повний текст якого
складений 30.10.2014, у справі № 910/20595/14
позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що матеріалами
справи належним чином доведений факт
невиконання відповідачем у
встановлені законодавством строки
свого обов'язку по сплаті штрафу,
накладеного рішенням Адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
75/02-П від 04.12.2013 «Про визнання вчинення
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу», з огляду на що, відповідно до
приписів ст. 56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
відповідачу правомірно нараховано й
пеню у заявленій до стягнення сумі.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Приватне підприємство «Крона-Парк»
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить Київський апеляційний
господарський суд скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 по справі № 910/20595/14 та винести
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що суд першої
інстанції при винесенні рішення не
врахував ряд важливих обставин,
залишивши їх поза увагою, що призвело
до неправильного вирішення спору і
винесення рішення, що не відповідає
вимогам діючого ГПК України щодо
доведеності обставин і фактів,
обґрунтованості, справедливості,
законності та вчинене з порушенням
ряду норм матеріального та
процесуального права.

Так, відповідач зазначив про те, що суд
першої інстанції, винесши оспорюване
рішення в першому судовому засіданні
без участі представника відповідача,
позбавив його можливості брати участь
у судових засіданнях, подавати власні
докази, брати участь у дослідженні
доказів, подавати власні усні (а також
ґрунтовні письмові пояснення),
заперечувати проти клопотань і доводів
інших учасників судового процесі. З
огляду на вказані обставини,
відповідач зазначив про те, що
винесенням рішення в першому та
єдиному судовому засіданні суд
позбавив відповідача права на
реалізацію базових та основоположних
принципів, закріплених як Конституцією
України (ст. 129), так і ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33
ГПК України, таких як рівність перед
законом і судом, змагальність сторін,
участь у судовому засіданні, в тому
числі і через свого представника, а
також допустив порушення ст. 65 ГПК
України, зокрема, не уточнював в
судовому засіданні обставини справи,
не з'ясував (зокрема, у відповідача), які
саме матеріали може бути подано
сторонами додатково та не вирішив по
суті питання про необхідність вжиття
заходів до витребування документів
(доказів), що мало бути спрямовано на
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору.

Крім того, відповідач посилається на
те, що суд не звернув уваги на надані
відповідачем письмові пояснення від
27.10.2014 та не приділив уваги викладеним у
цьому поясненні обставинам.

Відповідач також зауважив на
відсутності доцільності в розгляді
справи в першому судовому засіданні,
адже позов надійшов до суду лише 26.09.2014,
тож в розумінні ч. 1 ст. 69 ГПК України
двохмісячний строк від дня одержання
позовної заяви судом вичерпано не було,
і він не добігав терміну свого
процесуального закінчення, а також на
тому, що порушення норм процесуального
права є в будь-якому випадку підставою
для скасування рішення місцевого
господарського суду, якщо справу
розглянуто судом за відсутності
будь-якої із сторін (п.2 ч.3 ст. 104 ГПК
України).

По суті спору відповідач зазначив про
те, що він, керуючись принципом
добросовісності суб'єкта
господарювання, станом на «__»
листопада 2013 року надав пояснення
(додатково, на пропозицію згідно листа
Київського МТВ АКУ № 26-02/4319 від 05.11.2013) з
детальним поясненням несвоєчасного
отримання від відповідача запитуваної
інформації та даних, задля виконання
зобов'язання перед державою,
покладених на відповідача
антимонопольним законодавством, що
стало предметом розгляду у цій справі,
проте, позивач та суд першої інстанції
вказаної обставини не врахували,
вважаючи її несуттєвою.

Крім того, відповідач просить суд
врахувати неможливість надання
запитуваних даних та документів
Антимонопольному комітету України як
таку, що зумовлено вилученням у
відповідача усього зазначеного в ході
проведеного обшуку та виїмки, що
засвідчується протоколом обшуку,
складеним старшим слідчим в ОВС СУ
ГУМВСУ в м. Києві майором міліції
Мельником М. В. 09.10.2012, тобто, навіть за
умови отримання позивачем
відповідного належно направленого
листа у вказані ним строки (терміни),
інформативність і користь для нього
від такої інформації не мала б жодного
практичного значення, оскільки така
відповідь відповідача, за будь-яких
обставин, не допомогла б позивачу у
його розслідуванні за ознаками
правопорушень по справі № 104-02/08.13,
встановлюваних відносно ТОВ «Квіткова
країна» та ТОВ «Агроаскент» та у даній
ситуації не могла б спричинити
наслідки у вигляді створення перешкод
для розгляду справи про порушення
недобросовісної конкуренції.

Також, відповідач зазначив про те, що
він не мав наміру приховувати
запитувані дані, як і не мав умислу (як
прямого, так і не прямого) порушити
вимоги, викладені в п.13 ст. 50 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», в зв'язку з чим доцільною
є думка, висловлена в постанові Пленуму
Вищого господарського суду України»
від 26.11.2011 № 15 «Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства» у перевірці
правильності застосування органами
Антимонопольного комітету України
пунктів 13 та 14 ст.50 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» щодо
такого: про неподання інформації чи
подання інформації неповному обсязі
Антимонопольному комітету України,
його територіальному відділенні слід
з'ясовувати причини, з яких відомості
не було надано або надано невчасно,
проте суд першої інстанції даної
обставини при вирішення спору по суті
не врахував, аналіз відповідного судом
та його власна думка з цього приводу в
оскаржуваном рішенні відсутні. (в
порушення п.3 ч.1 ст. 84 ГПК України».

Ухвалою від 13.11.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді
Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«Крона-Парк» прийнято до розгляду та
порушене апеляційне провадження.

До дати судового засідання від
відповідача судом отримана телеграми,
в якій відповідач просив відкласти
судове засідання призначене на 03.12.2014.

Ухвалою від 03.12.2014, після
заслуховування представника позивача
по суті спору, на задоволення
клопотання відповідача розгляд справи
відкладений на 17.12.2014.

05.12.2014 до канцелярії суду від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, в якому
відповідач просить відкласти розгляд
справи, призначений на 03.12.2014, не менше,
ніж на 10 робочих днів у зв'язку з
перебуванням представника відповідача
на лікарняному.

Крім того, у зазначеному клопотанні
відповідач просить здійснити судовий
запит про надання відділенням УДППЗ
«Укрпошта» (місцезнаходження: 041280 м.
Київ, вул. Академіка Туполєва, 28)
інформації про надходження
(ненадходження) на юридичну адресу
відповідача листа позивача від 12.12.2013 №
26-02/4874 з рішенням про вчинення
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу відносно відповідача.

Вказане клопотання розглянуто судом у
судовому засіданні 17.12.2014, в якому
представник відповідача повідомив
суду про те, що ним направлено
відповідний запит до УДППЗ «Укрпошта»
і з'ясовані обставини, для встановлення
яких у клопотанні про відкладення
розгляду справи він просив суд
здійснити судовий запит, а відтак,
відповідач не підтримує клопотання та
залишає його вирішення на розсуд суду.

Порадившись на місці, колегія суддів
вирішила, що, враховуючи фактичну
відмову відповідача від клопотання про
направлення судового запиту через
самостійне отримання ним інформації
щодо обставин, для з'ясування яких
клопотання заявлялося, вказане
клопотання залишається судом без
розгляду.

17.12.2014 до відділу діловодства суду
надійшла заява відповідача від 17.12.2014, в
якій відповідач в обґрунтування своїх
заперечень проти позовних вимог
додатково послався на те, що суд першої
інстанції при розгляді справи не
врахував та не надав належної правової
оцінки тому, що відповідач не був
належним чином повідомлений позивачем
та не був обізнаний зі змістом рішення
позивача № 75/2 від 04.12.2013 та викладеної в
ньому вимоги до відповідача, оскільки
позивач направив вказане рішення не на
юридичну адресу відповідача, якою є
квартира № 20 будинку 15-б по вул.
Академіка Туполєва в м. Києві.

Під час розгляду справи представники
відповідача апеляційну скаргу
підтримали у повному обсязі,
представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив та просив залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України (АМК України) № 75/02-П від 04.12.2013
про визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу у
справі № 143-02/11-13 (а.с.6-8) (далі Рішення)
дії відповідача у вигляді неподання
інформації територіальному відділенню
АМК України у встановлений строк,
визнано порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим п. 13 ст. 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
за яке на відповідача накладено штраф у
розмірі 34 000 грн.

Як вбачається з тексту Рішення, листом
№ 26-02/3119 від 12.08.2013 позивач направив
відповідачу за адресою: 04128, м. Київ, вул.
Ак. Туполєва, буд. 1-б вимогу про надання
інформації, яку відповідно до
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення за №
227 вручено представнику
відповідача з прізвищем «Каранда»
19.08.2013, що останнім не заперечується.

Відповідно до вказаної вимоги
відповідач мав надати позивачу
інформацію та копії документів
протягом 15 календарних днів з дня її
отримання, тобто до 03.09.2013, проте у
вказаний строк відповідну інформацію
та копії документів позивачу не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
встановлює, що АМК України є державним
органом із спеціальним статусом, метою
діяльності якого є забезпечення
державного захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності та у сфері
державних закупівель.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
державний контроль за додержанням
законодавства про захист економічної
конкуренції, захист інтересів
суб'єктів господарювання та споживачів
від його порушень здійснюються
органами Антимонопольного комітету
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про
Антимонопольний комітет України»
розпорядження, рішення та вимоги
органу АМК України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимоги уповноважених ними працівників
АМК України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Частина 2 ст. 22 ЗУ «Про Антимонопольний
комітет України» визначає, що
невиконання розпоряджень, рішень та
вимог органу АМК України, голови
територіального відділення АМК
України, вимог уповноважених ними
працівників АМК України, його
територіального відділення тягне за
собою передбачену законом
відповідальність.

Згідно з ч.13 ст.50 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції», неподання
інформації АМК України, його
територіальному відділенню у
встановлені органами АМК України,
головою його територіального
відділення чи нормативно-правовими
актами строки є порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції, яке, відповідно до ч. 1 ст. 48
та ч.2 ст.52 ЗУ «Про захист економічної
конкуренції», тягне за собою
відповідальність у вигляді накладення
штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції» особа, на яку
накладено штраф за рішенням органу АМК
України, сплачує його у двомісячний
строк з дня одержання рішення про
накладення штрафу.

Частина 1 ст. 56 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції» встановлює,
що рішення, розпорядження органів АМК
України, голів його територіальних
відділень надається для виконання
шляхом надсилання або вручення під
розписку чи доведення до відома в інший
спосіб.

Згідно з абзацом 5 ст. 56 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції», рішення,
розпорядження органів АМК України
вважається таким, що вручене
відповідачу, через десять днів з дня
оприлюднення інформації про прийняте
рішення, розпорядження в офіційному
друкованому органі (газета Верховної
Ради України "Голос України", газета
Кабінету Міністрів України "Урядовий
кур'єр", "Офіційний вісник України",
друковані видання відповідної
обласної ради за останнім відомим
місцем проживання чи місцем
реєстрації, юридичної адреси
відповідача).

12.12.2013 супровідним листом № 26-02/4847 від
12.12.2013 (а.с. 9) Рішення було направлено
позивачем відповідачу за адресою: вул.
Академіка Туполєва, буд. 1-б, м. Київ, 04128,
про що свідчать додані до матеріалів
справи належним чином засвідчені копії
конверта та рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.10), проте відповідачем
отримано не було та повернуто з
відміткою пошти: «за закінченням
встановленого строку зберігання».

Як вбачається з матеріалів справи,
інформацію про прийняте Рішення
позивач оприлюднив в газеті Київської
міської ради «Хрещатик» від 25.02.2014 року
№ 18 (1287), належним чином засвідчена
копія витягу з якої залучена до
матеріалів справи (а.с.11), а оригінал
досліджений судом першої інстанції при
вирішення спору по суті.

Враховуючи, що містом реєстрації
юридичної особи відповідача є м. Київ,
відповідно до приписів ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про
захист економічної конкуренції»
Рішення вважається таким, що вручене
відповідачу, через десять днів з дня
оприлюднення інформації про прийняте
рішення в офіційному друкованому
органі, тобто 07.03.2014.

З огляду на обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що кінцевим
терміном сплати відповідачем штрафу є
07.05.2014 (07.03.2014 (дата отримання Рішення) + 2
місяці).

Листи № 20 від 03.08.2013, № 25 від 08.10.2013 та №
26 від 10.10.2013 (а.с. 52-54) одержані позивачем
10.10.2013, на які відповідач посилається в
обґрунтування своїх заперечень проти
стягнення з нього штрафу, колегією
суддів до уваги не приймаються як такі,
що не впливають на вирішення спору
сторін по суті.

При цьому, посилання відповідача на
неотримання Рішення через відсутність
підписки на газету Київської міської
ради «Хрещатик» до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки чинне
законодавство не ставить в залежність
факт повідомлення особи про винесене
відносно неї Антимонопольним
комітетом України або його
територіальним відділенням рішення
шляхом опублікування його в офіційному
друкованому органі (газета Верховної
Ради України «Голос України», газета
Кабінету Міністрів України «Урядовий
кур'єр», «Офіційний вісник України» або
друкованих видання відповідної
обласної ради) від факту наявності або
відсутності у такої особи підписки на
відповідні друковані видання, а відтак,
зазначені посилання не є таким, що
впливають на вирішення спору по суті.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства;
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно з ч. 8 ст. 56 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції» протягом
п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт
господарювання зобов'язаний надіслати
відповідно до АМК України або його
територіального відділення документи,
що підтверджують сплату штрафу.

Матеріали справи не містять доказів
виконання відповідачем зобов'язання зі
сплати накладеного Рішенням штрафу в
сумі 34 000 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом.

Згідно із ч. 5 ст. 56 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції» за кожний
день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу. Розмір пені
не може перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України.

Враховуючи, що сплатити штраф,
накладений Рішенням, відповідач мав в
строк по 07.05.2014 включно, починаючи з
08.05.2014 з нього стягується пеня з
розрахунку 1,5% від суми штрафу за кожен
день прострочення, яка за період з
08.05.2014 по 25.09.2014 включно становить 71 910
грн. (34 000/100*1,5*141).

З огляду на вказані обставини,
відповідно до положень ч. 5 ст. 56 ЗУ «Про
захист економічної конкуренції»
правомірним є нарахування пені в сумі 34
000 грн.

Згідно зі ст. 25 ЗУ «Про Антимонопольний
комітет України», з метою захисту
інтересів держави, споживачів та
суб'єктів господарювання
Антимонопольний комітет України,
територіальні відділення
Антимонопольного комітету України у
зв'язку з порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції
органами влади, юридичними чи
фізичними особами подають заяви,
позови, скарги до суду, в тому числі і
про зобов'язання виконати рішення
органів Антимонопольного комітету
України.

Як передбачено частиною 7 статті 56 ЗУ
«Про захист економічної конкуренції»,
у разі несплати штрафу у строки,
передбачені рішенням, та пені органи
Антимонопольного комітету України
стягують штраф та пеню в судовому
порядку.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача штрафу в сумі 34 000 грн.,
накладеного Рішенням, та пені в сумі 34
000 грн., нарахованої в зв'язку з
несвоєчасним виконанням відповідачем
обв'язку по сплаті штрафу. Рішення суду
першої інстанції залишається без змін.

Посилання відповідача на неможливість
надання запитуваних даних та
документів позивачу, оскільки все
зазначене було вилучене у відповідача
в ході проведеного обшуку та виїмки, що
навіть за умови отримання позивачем
відповідного належно направленого
листа у вказані ним строки (терміни),
інформативність і користь для нього
такої інформації не мала б жодного
практичного значення, оскільки жодним
чином не допомогла б позивачу у його
розслідуванні за ознаками
правопорушень по справі № 104-02/08.13,
встановлюваних відносно ТОВ «Квіткова
країна» та ТОВ «Агроаскент» та у даній
ситуації не могла б спричинити
наслідки у вигляді створення перешкод
для розгляду справи про порушення
недобросовісної конкуренції, а також
на те, що він не мав жодного наміру
приховувати запитувані дані, як і не
мав умислу (як прямого, та і не прямого)
порушити вимоги, викладені в п. 13 ст. 50
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», і що у перевірці
правильності застосування органами
антимонопольного законодавства
органами Антимонопольного комітету
України, його територіальному
відділенню слід з'ясовувати причини, з
яких відомості не було надано або
надано невчасно, - до уваги колегією
суддів не приймаються як такі, що не
мають значення для справи, оскільки ці
обставини стосуються підставності,
законності та обґрунтованості
винесення позивачем спірного Рішення,
що не може бути предметом розгляду у
цій справі, оскільки вимоги про
визнання недійсним Рішення позивача
мають розглядатися в окремому
позовному провадженні. У судовому
провадженні з розгляду цієї справи суд
виходить з того, що Рішення позивача у
встановленому законом порядку не
оскаржувалось, а потому є законним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
відповідача на таке.

Згідно з ч.1 ст.60 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції» заявник,
відповідач, третя особа мають право
оскаржити рішення органів АМК України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Частиною 1 п. 21 постанові Пленуму Вищого
господарського суду України» від 26.11.2011
№ 15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» встановлено, що
вирішуючи спори, пов'язані із
зобов'язанням виконати рішення
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення або
про стягнення коштів (штрафу, пені) на
підставі такого рішення, господарським
судам необхідно мати на увазі, що сам по
собі факт неоскарження рішення особою,
якої воно стосується, не є безумовним
свідченням законності відповідного
акта державного органу. Тобто для того,
щоб дійти висновку про обов'язковість
виконання рішення названого Комітету
чи його територіального відділення,
господарському суду потрібно
досліджувати це рішення на предмет
його відповідності вимогам
законодавства, якщо така відповідність
заперечується іншою стороною у справі.
Однак господарським судом не можуть
братися до уваги доводи особи, стосовно
якої прийнято рішення (заявника,
відповідача, третьої особи в розумінні
статті 39 Закону України «Про захист
економічної конкуренції»), з приводу
незаконності та/або необґрунтованості
цього рішення, якщо такі доводи
заявлено після закінчення строків,
встановлених частиною другою статті 47
та частиною першою статті 60 названого
Закону, оскільки дана особа не
скористалася своїм правом на
оскарження відповідного акта
державного органу, а перебіг
зазначеного строку виключає
можливість перевірки законності та
обґрунтованості рішення органу
Антимонопольного комітету України.

Пунктом 2 постанові Пленуму Вищого
господарського суду України» від 26.11.2011
№ 15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» встановлено, що
закінчення присічного строку,
незалежно від причин його пропуску
заінтересованою особою, є підставою
для відмови в позові про визнання
недійсним рішення (розпорядження)
Антимонопольного комітету України та
його органів.

Враховуючи, що, як встановлено судом,
Рішення вважається таким, що вручене
відповідачу 07.03.2014, і саме з цієї дати
він вважається таким, що повідомлений
про його наявність, станом на 27.10.2014,
дату оспореного рішення суду першої
інстанції, можливість перевірки
законності та обґрунтованості Рішення
органу АМК України виключається.

Посилання відповідача на направлення
позивачем Рішення не на його юридичну
адресу до уваги колегією суддів не
приймаються з огляду на те, що судом
встановлено, що про прийняте позивачем
Рішення відповідач повідомлений з
газети Київської міської ради
«Хрещатик» від 25.02.2014 року № 18 (1287), де
інформацію про прийняте Рішення, у
відповідності до вимог закону,
оприлюднив позивач, і цей факт не
залежить від адреси, за якою позивач
направляв відповідачу Рішення.

Крім того, як слідує з матеріалів
справи, і лист № 26-02/3119 від 12.08.2013 з
вимогою надати інформацію, і
супровідний лист № 26-02/4847 від 12.12.2013 з
Рішенням № 75/02-П від 04.12.2013 позивачем
направлено відповідачу за адресою: 04128,
м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1-б,
за якою, як слідує зі змісту Рішення,
відповідач кореспонденцію отримував.

Вказану адресу (04128, м. Київ, вул.
Академіка Туполєва, буд. 1-б) зазначено
самим відповідачем як власну у
вищезгаданих листах відповідача № 20
від 03.08.2013, № 25 від 08.10.2013 та № 26 від
10.10.2013.

Клопотання від 27.10.2014, з яким відповідач
звернувся до суду першої інстанції (а.с.
20) та апеляційна скарга оформлені
відповідачем на бланку в якому також
зазначено адресу відповідача як: 04128, м.
Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1-б.

Ухвалу суду першої інстанції від 30.09.2014
у цій справі відповідач також отримав
за вказаною адресою (а.с. 18).

З огляду на вказані обставини, відсутні
підстави стверджувати, що відповідач
не був обізнаний про прийняте
позивачем рішення з причини
направлення його не на юридичну адресу
відповідача.

Посилання відповідача на те, що суд не
звернув уваги на надані відповідачем
письмові пояснення від 27.10.2014 та не
приділив уваги викладеним у цьому
поясненні обставинам, до уваги
колегією суддів не приймаються як такі,
що не відповідають дійсності і
спростовуються текстом оспореного
рішення.

Посилання відповідача на те, що він
станом на «__» листопада 2013 року надав
пояснення (додатково, на пропозицію
згідно листа Київського МТВ АКУ №
26-02/4319 від 05.11.2013) з детальним поясненням
несвоєчасного отримання від
відповідача запитуваної інформації та
даних (а.с. 56), до уваги колегією суддів
не приймаються, оскільки відповідачем
не надано, а матеріали справи не
містять доказів того, коли і в який
спосіб відповідачем вказані пояснення
були передані позивачу.

Щодо посилань відповідача на те, що суд
першої інстанції, винесши оспорюване
рішення в першому судовому засіданні
без участі представника відповідача,
позбавив його можливості брати участь
у судових засіданнях, подавати власні
докази, брати участь у дослідженні
доказів, подавати власні усні (а також
ґрунтовні письмові пояснення),
заперечувати проти клопотань і доводів
інших учасників судового процесі, що
винесенням рішення в першому та
єдиному судовому засіданні суд
позбавив відповідача права на
реалізацію базових та основоположних
принципів, закріплених як Конституцією
України (ст. 129), так і ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33
ГПК України, таких, як рівність перед
законом і судом, змагальність сторін,
участь у судовому засіданні, в тому
числі і через свого представника, а
також допустив порушення ст. 65 ГПК
України, зокрема, не уточнював в
судовому засіданні обставини справи,
не з'ясував (зокрема, у відповідача), які
саме матеріали може бути подано
сторонами додатково та не вирішив по
суті питання про необхідність вжиття
заходів до витребування документів
(доказів), що мало бути спрямовано на
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору, слід зазначити таке.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалу
від 30.09.2014, якою порушене провадження у
цій справі і розгляд справи
призначений на 27.10.2014, направлено
сторонам в 02.10.2014.

З наявного в матеріалах справи
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення №
731 (а.с.18) слідує, що ухвалу від
30.09.2014 відповідач отримав 09.10.2014, а отже,
суд першої інстанції належним чином
повідомив відповідача про час та місце
розгляду справи, і відповідач мав
можливість як надати суду відзив на
позов, що ним і було зроблено шляхом
направлення відповідного клопотання
про приєднання документів, стислих
пояснень та відкладення судового
засідання (а.с. 20-23), так і взяти участь у
судовому засіданні.

У вказаному клопотанні відповідач
просив суд відкласти розгляд справи
для витребування додаткових доказів та
надання йому можливості належним чином
скористатися наданими йому правами
(подання заперечень, наведення власних
доводів та мотивацій, поставлення
питань іншій процесуальній стороні
тощо).

Проте, матеріали справи свідчать, що
частину з доказів, витребування яких
вимагав відповідач від позивача, було
надано останнім суду в судовому
засіданні 27.10.2014, а частина - з підстав,
які викладені вище - не є необхідними
для вирішення спору по суті.

Крім того, у вказаному клопотанні
відповідачем викладені заперечення по
суті спору, в той час як в ньому не
наведено жодних пояснень як щодо
причин неможливості з'явитися в судове
засідання, так і щодо наявності в
відповідача інших, окрім викладених у
вказаному клопотанні, заперечень та
інших, окрім доданих до вказаного
клопотання, документальних доказів.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу відповідача
на те, що відповідно до приписів ст. 77
ГПК України відкладення розгляду
справи, в тому числі і з підстав
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, є наслідком
неможливості вирішення спору сторін по
суті, а отже, за умови достатності в
матеріалах справи доказів для
вирішення спору сторін по суті, лише
через нез'явлення представника сторони
в судове засідання в суду не виникає
обов'язку відкласти розгляд справи.

Вказані обставини спростовують
твердження відповідача про те, що суд
першої інстанції при вирішення спору
по суті позбавив його можливості
скористатися наданими йому ГПК України
правами.

Водночас колегія суддів звертає увагу
відповідача на те, що відповідно до
приписів п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України
порушення норм процесуального права є
в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду, якщо справу
розглянуто господарським судом за
відсутністю будь-якої із сторін, не
повідомленої належним чином про місце
засідання суду, в той час як при
вирішенні спору по суті суд першої
інстанції належним чином повідомив
відповідача про час та місце судового
засідання у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга Приватного підприємства
«Крона-Парк» задоволенню не підлягає,
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20595/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Приватне
підприємство «Крона-Парк».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Крона-Парк» на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 у справі № 910/20595/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20595/14
залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/20595/14.

Повний текст постанови складено:
22.12.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха