ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.14р. Справа № 904/9299/14За позовом
Міського комунального підприємства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ
МЕРЕЖІ", м.Дніпропетровськ

до Дочірнього підприємства "ПОБУТ"
Колективного підприємства
Дніпропетровської
виробничо-торгівельної фірми
"Славутич", м.Дніпропетровськ

про стягнення 49 467,63грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 25.11.14р.
порушено провадження у справі за
позовом Міського комунального
підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (далі - позивач) до
Дочірнього підприємства "ПОБУТ"
Колективного підприємства
Дніпропетровської
виробничо-торгівельної фірми
"Славутич" (далі - відповідач) про
стягнення 49 467,63 грн. Розгляд справи
призначено на 16.12.14р.

16.12.14р. у судове засідання повноважний
представник позивача не з'явився, але
до суду від позивача надійшла заява про
розгляд справи за відсутністю
повноважного представника позивача за
наявними у справі документами. Крім
того, в заяві зазначено, що позивач
заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Господарський суд вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні без участі повноважного
представника позивача за наявними в
ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов та інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. В матеріалах справи
знаходиться конверт з ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.11.14р. про порушення
провадження у справі, який направлявся
на адресу відповідача та був
повернутий поштою з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

В матеріалах справи є витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, відповідно
до якого адреса відповідача співпадає
з адресою зазначеною у позовній заяві,
і на яку судом направлялась поштова
кореспонденція з повідомленням про
день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що відповідач про день, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, оскільки судом було
належним чином виконано вимоги ч.1 ст. 64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.12.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.10р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір про постачання
теплової енергії № 020751 (далі - Договір),
відповідно до умов п.1.1. позивач бере на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
термін, передбачений цим договором.

Згідно з п.2.1. Договору, теплова енергія
постачається відповідачу в обсягах
згідно з додатком 1 до цього договору у
вигляді гарячої води на такі потреби:
опалення та вентиляцію - в період
опалювального сезону (175 діб); гаряче
водопостачання - протягом 350 діб;
технологічні потреби - відповідно з
виробничою програмою; кондиціювання
повітря - по мірі необхідності.

Як зазначено у п. 3.2.2. Договору,
відповідач зобов'язується виконувати
умови та порядок оплати спожитої
теплової енергії в обсягах і в терміни,
які передбаченні цим договором.

Відповідно до п. 5.2. Договору, облік
споживання теплової енергії
здійснюється за показниками приладів
обліку, встановлених на вводах
опалення за адресою вул. С.
Ковалевської, 78 розрахунковим
способом.

Тарифи на теплову енергію, що
споживається згідно з цим договором
установлюються Дніпропетровською
міською радою народних депутатів (п. 6.1.
Договору).

Згідно з п. 6.2. Договору, тариф для
розрахунків за цим договором складає:
теплова енергія - 1Гкал 244,31 грн.

Як зазначено у п. 7.2. Договору,
розрахунковим періодом є календарний
місяць, по результатам якого
підписується акт (в 2-х примірниках) на
відпуск - отримання теплової енергії по
формі додатку 4.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний не пізніше ніж
за 5 діб до початку розрахункового
періоду сплачувати позивачу вартість
теплової енергії згідно з її кількістю,
передбаченою у додатку 1 до цього
договору, по власним платіжним
дорученням з зазначенням періоду, за
який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту
теплову енергію проводиться
відповідачем впродовж 5 діб після
одержання рахунку позивача, який
зобов'язаний направити його
відповідачу не пізніше 10 числа місяця
наступного за розрахунковим. У випадку
утворення переплати вона
зараховується в рахунок наступних
платежів (п. 7.4. договору).

Пунктом 8.2.3. Договору передбачено, що в
разі не оплати за спожиту теплову
енергію - нараховується пеня в розмірі
1%, але не більше подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого
платежу, за кожен день прострочки.

Цей Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 01.10.13р. (п.11.1.
Договору).

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 11.4. Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору, ним було
поставлено, за період з 01.10.13р. по 01.02.14р.,
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 48 875,75, що підтверджують
Акти прийому-передачі та виставлені
рахунки за вказаний період.

В порушення умов Договору відповідач
за поставлену теплову енергію за
період з жовтня 2013р. по січень 2014р. не
розрахувався, у зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 48 875,75 грн.

За неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань по Договору,
позивачем на підставі п.8.2.3. Договору,
нарахована пеня у розмірі 591,88 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 48 875,75 грн. та пеню у
розмірі 591,88 грн., а всього 49 467,63 грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач не
скористався наданим йому правом на
судовий захист, наведених позивачем
обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства, умови Договору
та встановлені судом обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію у розмірі 48 875,75 грн. підлягають
задоволенню у повному обсязі, оскільки
матеріали справи містять інформацію
щодо предмета доказування, та
підтверджують неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором. Належних та допустимих
доказів, які б спростовували доводи
позивача та підтверджували належне
виконання відповідачем умов Договору,
відповідачем до суду надано не було.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2.3. Договору передбачено, що в
разі не оплати за спожиту теплову
енергію - нараховується пеня в розмірі
1%, але не більше подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого
платежу, за кожен день прострочки.

На підставі п. 8.2.3. Договору позивачем
була нарахована пеня у розмірі 591,88 грн.,
розрахунок якої судом перевірений та
визнаний таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягає задоволенню у повному обсязі,
оскільки заборгованість
підтверджується матеріалами справи, а
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в установлений строк.

Судові витрати по справі слід покласти
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.
173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу
України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"ПОБУТ" Колективного підприємства
Дніпропетровської
виробничо-торгівельної фірми
"Славутич" (49087, м. Дніпропетровськ, вул.
С. Ковалевської, буд. 78, )
на користь Міського комунального
підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (49044, м. Дніпропетровськ,
пр. К. Маркса, буд. 37, )
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 48 875,75 грн. (сорок
вісім тисяч вісімсот сімдесят п'ять
грн. 75 коп.), пеню у розмірі 591,88 грн.
(п'ятсот дев'яносто одну грн. 88 коп.),
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання і може бути оскарженим
протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 17.12.14р.

Суддя Н.Е. Петренко