номер провадження справи 2/77/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014
Справа № 908/3536/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
"Донецькміськтепломережа", м. Донецьк,

до відповідача: Комунального
підприємства по обслуговуванню
адміністративних будинків, м. Донецьк,

про стягнення 11141,74 грн.

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області звернулось Комунальне
комерційне підприємство Донецької
міської ради "Донецькміськтепломережа"
до Комунального підприємства по
обслуговуванню адміністративних
будинків про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок залиття РВК у
розмірі 11141,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 30.08.2013р. був зафіксований
факт затоплення приміщення котельної
РВК, яка знаходиться за адресою м.
Донецьк, вул.Артема, 74, про що свідчить
акт від 30.08.2013р. Затоплення відбулося у
зв'язку з проривом трубопроводу
холодної води. Зазначений трубопровід
проходить у тунелях котельної РВК та
знаходиться на балансі КП по
обслуговуванню адміністративних
будинків. Приміщення котельної РВК
було відремонтовано, а обладнання
просушено. Вартість будівельних робіт
складає 9736,85 грн., вартість
використаної електричної енергії для
просушування - 1404,89 грн., усього - 11141,74
грн. Відповідач зазначену суму не
сплатив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду від
26.09.2014р. прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі, присвоєно справі номер
провадження 2/77/14 та призначено розгляд
справи на 04.11.2014р. Ухвалою від 04.11.2014р.
розгляд справи відкладено на 20.11.2014р.

Сторони своїх представників в судове
засідання 20.11.2014р. не направили. У
зв'язку з цим фіксація судового процесу
технічним засобами не здійснювалась.

Від відповідача 20.11.2014р. надійшло
клопотання про продовження строку
розгляду справи на 15 днів.

Розглянувши заявлене клопотання, суд
виніс ухвалу від 20.11.2014р. про
продовження строку розгляду справи на
15 днів до 08.12.2014 р. та відкладення
розгляду справи на 08.12.2014 р.

В судове засідання 08.12.2014р.
представники сторін не з'явились. У
зв'язку з цим фіксація судового процесу
технічним засобами не здійснювалась.

Причин неявки сторони не повідомили.

Відповідач не надав відзиву на позов.

Копії ухвали господарського суду
Запорізької області про відкладення
розгляду справи на 08.12.2014 р. надсилались
на зазначені в позові адреси сторін
(позивач: вул.Постишева, 68, м. Донецьк,
83001; відповідач: б. Пушкіна, 34, м. Донецьк,
83105), однак були повернуті поштовою
установою до суду без вручення у
зв'язку з призупиненням пересилання до
вказаних населених пунктів згідно з
листом УДППЗ «Укрпошта» від 20.10.2014 р. №
04-19-1330.

З огляду на це, суд розмістив
інформацію про час та місце судового
засідання на веб-сторінці
господарського суду Запорізької
області на офіційному веб-порталі
«Судова влада України», що
підтверджується роздруківкою
відповідної веб-сторінки. Копію ухвали
суду від 20.11.2014р. також було надіслано
на електронну пошту відповідача, що
підтверджується відміткою
відповідального працівника на
зворотньому боці ухвали.

За таких обставин, суд вважає сторін
такими, що належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Враховуючи те, що 08.12.2014 р. є останнім
днем строку розгляду справи, який вже
продовжувався судом, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
наявними матеріалами без присутності
представників сторін.

В судовому засіданні 08.12.2014р. судом
прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Комунальне комерційне підприємство
Донецької міської ради
"Донецькміськтепломережа" (позивач у
справі) є унітарним підприємством,
створеним на підставі рішення
Донецької міської ради від 27.09.2004 р. №
13/25 відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», і
віднесено до сфери управління
Управління комунального господарства
Донецької міської ради.

Згідно з розпорядженням Донецького
міського голови від 15.10.2004 р. № 964
комерційному підприємству Донецької
міської ради "Донецькміськтепломережа"
передано в повне господарське відання
цілісний майновий комплекс Донецьких
міських теплових мереж.

30.08.2013р. представниками позивача був
зафіксований факт затоплення
приміщення котельної РВК, яка
знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул.
Артема, 74, який засвідчений актом від
30.08.2013р. Акт підписаний начальником
Ворошиловського теплового району
Кулік В.В., старшим майстром
Осмаловським С.П., майстром котельної
РВК Савенковим Н.В., провідним
інженером Лукомським Н.І., головним
інженером Заболотною Є.В.

В акті зазначено, що в результаті
затоплення були залиті котли НІІСТУ-5 (4
шт.) борова, електричне обладнання,
щитові та електродвигуни (3 шт.),
обладнання котельно-вимірювальних
приладів. Прорив після водомірного
вузла на мережах КП по обслуговуванню
адмінбудинків.

Позивач вказує, що приміщення
котельної РВК було відремонтовано
позивачем. Обсяг та вартість виконаних
робіт позивач підтверджує актом
приймання виконаних будівельних робіт
за формою КБ-2в на суму 9736,85 грн.
Затоплене обладнання (котли НІІСТУ-5 (4
шт.) борова, електричне обладнання,
щитові та електродвигуни (3 шт.),
обладнання котельно-вимірювальних
приладів) у зв'язку з проривом було
приведено в неробочий стан. Для
відновлення роботи зазначеного
обладнання та котельної взагалі,
обладнання було просушено за допомогою
електровентилятора потужністю 6 кВт.
Електровентилятор був встановлений
03.09.2013 р. Перед включенням його в роботу
були зняті покази електролічильника ЦЭ
6806В № 67817024, які становили 224220.
Електровентилятор знаходився в роботі
у період з 03.09.2013 р. по 14.10.2013 р. по 7 годин
на добу. Покази електролічильника
станом на 14.10.2013 р. становили 225407. На
підставі акту від 15.10.2013р. та розрахунку
начальника ОЄБиТЄР Гурщенко І.Н.
вартість використаної електричної
енергії для просушування залитого
обладнання складає 1404,89 грн. Виходячи з
цього, позивач визначив завдану йому
шкоди в розмірі 1404,89 грн. + 9736,85 грн. =
11141,74 грн.

Позивач звертався до відповідача з
вимогами № 4069 від 01.10.2013 р. та № 4355 від
17.10.2013 р. про відшкодування шкоди в
розмірі 11141,74 грн. Відповідач, у свою
чергу, надіслав позивачу гарантійного
листа № 01-05/04/846 від 12.12.2013 р., в якому
зобов'язався відшкодувати завдану
шкоду в розмірі 9736,85 грн. протягом п'яти
банківських днів з дня отримання
рахунків, а решту суми в розмірі 1404,89
грн. запропонував компенсувати за
рахунок зменшення вартості спожитої
відповідачем енергії за грудень 2013
року на вказану суму. Позивач листом №
279 від 23.01.2014 р. направив відповідачу
рахунки № 24 від 17.01.2014 р. та № 25 від
23.01.2014 р. Згідно цих рахунків виставлено
до оплати компенсацію вартості
виконаних робіт з ремонту котельної
РВК на підставі вимоги від 01.10.2013 р. № 4069
на суму 9736,85 грн. (рахунок № 24 від 17.01.20134
р.) та компенсацію використаної
електроенергії на проведення робіт з
просушування обладнання в сумі 1404,89
грн. з ПДВ (рахунок № 25 від 23.01.2014 р.).
Лист був отриманий відповідачем, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення, проте суму шкоди не
перерахував, що стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані нормами
ст. ст. 525, 526, 612, 610, 612, 1166 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, Закону України "Про
теплопостачання", п. п. 1.2, 1.6, 5.2 Правил
користування системами центрального
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 р. № 190, ст. 24 закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», ст. 22 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання».

Проаналізувавши спірні правовідносини
сторін, судом встановленою, що вони
ґрунтуються не на договірних
зобов'язаннях, а випливають з факту
завдання позадоговірної шкоди. Тому
посилання позивача в обґрунтування
позову на норми статей 525, 526, 612, 610, 612
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України, які
регулюють зобов'язальні
правовідносини, є безпідставним.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені
статтею 1166 Цивільного кодексу України.
Зокрема, встановлено, що майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом. Шкода, завдана
правомірними діями, відшкодовується у
випадках, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)збитків;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (із змінами та
доповненнями)розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Розглядаючи спір про відшкодування
заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати
наявність у діях відповідача складу
цивільного правопорушення, що включає
неправомірність поведінки, наявність
матеріальних втрат та їх розміру
(збитків), причинного зв'язку між
неправомірною поведінкою та
заподіяними збитками, наявність вини
заподіювача шкоди, відповідно до
статей 33, 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України ,
вказані обставини підлягають
встановленню на підставі належних та
допустимих доказів, які оцінюються
самостійно судом в їх сукупності.

Відповідно до норм чинного
законодавства розмір шкоди доводиться
особою, якій ця шкода завдана.

Відповідно до п. 2 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.1994р.
№ 02-5/215 «Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди» правильне
розмежування підстав відповідальності
необхідне ще й тому, що розмір
відшкодування збитків, завданих
кредиторові невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язань за
договором, може бути обмеженим (стаття
225 ГК України), а при відшкодуванні
позадоговірної шкоди, остання
підлягає стягненню у повному обсязі
(стаття 1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав
відповідальності потрібне також тому,
що збитки, заподіяні невиконанням
договірних зобов'язань, повинен
відшкодувати контрагент за договором,
а позадоговірну шкоду відшкодовує
особа, яка її завдала.

Як у випадку невиконання договору, так
і за зобов'язанням, що виникає
внаслідок заподіяння шкоди, чинне
законодавство виходить з принципу вини
контрагента або особи, яка завдала
шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак
щодо зобов'язань, які виникають
внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з
цього загального правила, тобто коли
обов'язок відшкодування завданої шкоди
покладається на особу без її вини
(статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

У п. 6 наведеного роз'яснення
відзначено, що для правильного
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, важливе значення
має розподіл між сторонами обов'язку
доказування, тобто визначення, які
юридичні факти повинен довести позивач
або відповідач.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, -наслідком
такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання
за договором, так і за зобов'язанням, що
виникає внаслідок заподіяння шкоди,
цивільне законодавство (статті 614 та 1166
ЦК України) передбачає презумпцію вини
правопорушника. Отже, позивач не
повинен доказувати наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди.
Навпаки, на відповідача покладено
тягар доказування того, що в його діях
(діях його працівників) відсутня вина у
заподіянні шкоди.

В даному випадку, обставини, за яких
завдано шкоди, не передбачають
покладання на особу відповідальності
без її вини. Відповідач визнав факт
завдання шкоди у своїй відповіді на
вимогу позивача.

Разом із цим, суд зазначає, що наявність
реальних збитків та їх розмір
підлягають доведенню в суді в
загальному порядку з урахуванням
приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В даному випадку, посилаючись на факт
залиття приміщення котельної та
понесення витрат на його просушування,
позивач надає на підтвердження
проведення цих робіт акт приймання
виконаних будівельних робіт за
вересень 2013 року, яким засвідчено факт
виконання робіт з ремонту димоходу
(цегельна кладка стін в окремих місцях),
штукатурки стін котельної РВК на суму
9736,85 грн. Позивачем не обґрунтовано і не
підтверджено, яким чином залиття
котельної викликало необхідність
проведення цих робіт, зокрема і кладки
димоходу.

В акті від 15.10.2013 р., складеного
представниками позивача, наведено
розрахунок обсягу електричної енергії,
використаної для роботи
електровентилятора за період з 03
вересня по 14 жовтня 2014 року. Розрахунок
здійснений виходячи з потужності
електровентилятора 6кВт , коефіцієнту
використання 0,9 та 7 годин роботи на
добу.

Зазначений розрахунок не
підтверджений відповідними доказами.
Зокрема, не надано технічного паспорту
на електровентилятор, у якому наведені
його технічні характеристики, у тому
числі потужність. Також не надано
пояснень щодо застосування
коефіцієнту використання 0,9. Позивачем
не надано доказів, а з матеріалів
справи не вбачається, на які потреби
використовувалась електрична енергія,
що обліковувалась даним
електролічильником - виключно для
роботи електровентилятора чи також для
роботи іншого обладнання. Позивачем не
наведено переліку обладнання, що
використовує електричну енергію через
даний лічильник, його кількість та
технічні характеристики, зокрема
потужність.

На підтвердження витрат на роботу
електровентилятора позивачем надані
суду акти фіксації показів
електролічильника ЦЭ 6803В № 67817024 станом
на 02 вересня та 14 жовтня 2013 року, які
складені представниками позивача. У
той же час, позивачем не надано до
матеріалів справи акту
енергопостачальної організації про
встановлення позивачу даного
лічильника ЦЭ 6803В № 67817024, доказів його
держповірки та пломбування, а також
актів енергопостачальної організації,
якими засвідчені останні показники
його роботи. Складені представниками
позивача акти фіксації показів
електролічильника суд оцінює критично,
оскільки вони є односторонніми, і з
огляду на відсутність вищеперелічених
доказів встановлення та роботи
лічильника, не є належними доказами
фіксації його показів.

Також не обґрунтовано будь-якими
поясненнями та доказами кількість
годин роботи електровентилятора.

Суд зауважує, що позивачем не
обґрунтовано правових підстав
нарахування податку на додану вартість
на суми компенсації виконаних робіт та
використаної електроенергії, які, за
визначенням позивача, є сумою його
витрат, а не сумою наданих відповідачу
послуг.

Відповідно до підпунктів «а, б» пункту
185.1 статті 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку постачання
товарів, послуг. Оскільки позивач
стягує з відповідача свої витрати, а не
вартість наданих послуг, то
безпідставним є нарахування на ці
витрати сум податку на додану вартість,
що вказані у рахунках позивача на
компенсацію витрат № 24 від 17.01.2014 р. та
№ 25 від 23.01.2014 р. (234,15 грн. + 1622,81 грн.=1856,96
грн.).

Отже, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами розмір
завданої шкоди. У зв'язку з викладеним,
суд вважає позовні вимоги в заявленій
сумі необґрунтованими, недоведеними
належними та допустимими доказами,
тому у задоволенні позову з підстав,
які заявлено, суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 18.12.2014 р.

і набирає законної сили після
закінчення

десятиденного строку з дня його
підписання.