КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 910/16157/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від ПАТ «Дельта Банк»: Ковалевський
Р.В.-представник;

Від позивача:Химчук А.В.-представник;

Оніщук В.М.-представник;

Від відповідача-1: Куренний
С.В.-представник;

Від відповідача-2: не з"явився;

Від третьої особи: не з"явився;

розглянувши апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Донецький металопрокатний завод" та
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк"

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014

у справі № 910/16157/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк"

до 1. Публічного акціонерного
товариства "Донецький

металопрокатний завод"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВЕНТІНА"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Електросталь"

про стягнення 313 967 005, 28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВТБ Банк" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Донецький Металопрокатний
Завод" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВЕНТІНА" про
солідарне стягнення заборгованості у
розмірі 313 967 005, 28 грн на підставі
договорів поруки №70/Z-5 від 23.12.2010 та
№70/Z-7 від 28.07.2014 через невиконання ТОВ
"Електросталь" зобов'язань за кредитним
договором № 70 від 23.12.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
зв'язку з невиконанням Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Електросталь" грошових зобов'язань за
кредитним договором №70 від 23.12.2010,
позивачем заявлено вимогу про
солідарне стягнення з відповідачів як
поручителів суми заборгованості у
розмірі 313 967 005,28 грн. на підставі
договорів поруки №70/Z-5 від 23.12.2010 та
№70/Z-7 від 28.07.2014.

Разом з позовною заявою позивачем
подана заява про забезпечення позову, в
якій позивач просив суд вжити заходів
до забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на грошові кошти
відповідача 1 в межах суми стягнення.

Клопотання позивача мотивоване тим, що
заявлена до стягнення грошова сума є
значною, а відповідачем 1 було укладено
договір поруки №П-2017235/1 від 30.01.2014 , в
якому він поручився перед Публічним
акціонерним товариством "Дельта Банк"
за виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електросталь"
грошових зобов'язань за договором
кредитної лінії №НКЛ-2017235/1 від 30.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 заяву Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" про
вжиття заходів до забезпечення позову
задоволено. Накладено арешт на грошові
кошти Публічного акціонерного
товариства "Донецький Металопрокатний
Завод" в межах суми 313 967 005, 28 грн, що
знаходяться на рахунках акціонерного
товариства "Донецький Металопрокатний
Завод", виявлених державним виконавцем
під час виконання даної ухвали
(зокрема, на рахунках:

- розрахунковий рахунок №1531 Філія
ПАТ "КредитПромБанк", м. Донецьк, МФО
335593;

- розрахунковий рахунок №7310 АТ
"Дельта Банк", МФО 380236;

- розрахунковий рахунок №4254 ПАТ
"КредитПромБанк", МФО 300863;

- розрахунковий рахунок №201 ПАТ
"ВТБ Банк", МФО 321767;

- розрахунковий рахунок №5589 ПАТ
"ПУМБ", МФО 334851;

- розрахунковий рахунок №80 ПАТ
"Укрбізнесбанк", МФО 334969;

- розрахунковий рахунок №1532 Філія
ПАТ "КредитПромБанк", м. Донецьк, МФО
335593;

- розрахунковий рахунок №7310 АТ
"Дельта Банк", МФО 380236;

- розрахунковий рахунок №0029 ПАТ
"УкрІнБанк", МФО 300142;

- розрахунковий рахунок №260452195 ПАТ
"ПУМБ", МФО 334851).

Не погоджуючись з прийнятою
ухвалою, Публічне акціонерне
товариство "Донецький металопрокатний
завод" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу місцевого господарського суду
скасувати.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Донецький
металопрокатний завод" залишено без
задоволення, ухвалу Господарського
суду міста Києва від 08.08.2014 у справі №
910/16157/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
ухвалою та постановою судів попередніх
інстанцій, Публічне акціонерне
товариство "Донецький Металопрокатний
завод" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати ухвалу Господарського суду
міста Києва від 08.08.2014 про забезпечення
позову і постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 у справі №910/16157/14 та відмовити
Публічному акціонерному товариству
"ВТБ Банк" в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.10.2014 касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Донецький металопрокатний завод"
задоволено частково. Постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 у справі
№910/16157/14 скасовано, справу №910/16157/14
передано на новий розгляд до
Київського апеляційного
господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2014 у справі
№ 910/16157/14 апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Донецький
металопрокатний завод" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 04.12.2014.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою
по цій справі, Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційної
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 08.08.2014 в частині накладення арешту
на кошти, що містяться на рахунку №
7310, який відкритий у ПАТ «Дельта
Банк» та в цій частині винести
постанову про відмову в задоволенні
заяви ПАТ «ВТБ Банк» про накладення
арешту на кошти, що містяться на
рахунку № 7310,який відкритий у ПАТ
«Дельта Банк».

В своїй апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
наголошує на тому, що за умовами
договорів застави, укладеними 19.06.2013
між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ «Донецький
металопрокатний завод» депозитні
кошти (майнові права на отримання
банківського вкладу), які розміщені на
депозитному рахунку № 7310 ПАТ
«Дельта Банк», виступають у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 2005-110 від 27.04.2005,
укладеного з ТОВ «Електросталь».

На сьогоднішній день ТОВ
«Електросталь» не виконує кредитні
зобов'язання перед ПАТ «Дельта Банк» за
кредитним договором № 2005-110 від 27.04.2005,
сума заборгованості ТОВ
«Електросталь» перед ПАТ «Дельта Банк»
еквівалентна в гривні за курсом НБУ
станом на 05.09.2014- 642 984 143,97 грн., тобто
вдвічі більше ніж зобов'язання,
невиконані позивачем по цій справі.

Таким чином, на думку ПАТ «Дельта Банк»,
оскаржуваною ухвалою порушено права
ПАТ «Дельта Банк» як кредитора та
заставодержателя за кредитним за
забезпечувальними договорами, та
позбавлено скаржника можливості
задоволення вимог за цими договорами
перед ПАТ «Дельта Банк» шляхом
звернення стягнення на предмет
застави.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2014 року у
справі № 910/16157/14 апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" прийнято до провадження
та призначено до розгляду на 04.12.2014.
Вказаною ухвалою від 02.12.2014 апеляційні
скарги Публічного акціонерного
товариства "Донецький металопрокатний
завод" та Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" об'єднані в
одне апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2014
продовжено строк розгляду спору,
розгляд справи відкладено на 18.12.2014.

В судовому засіданні 18.12.2014
представники ПАТ «Дельта Банк»:,
позивача та відповідача-1 надали свої
пояснення по справі.

Представники відповідача-2 та третьої
особи в судове засідання 18.12.2014 не
з"явились, причини неявки суду
невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1.
вказаної постанови, особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20 лютого 2013 року № 28
оригінал судового рішення залишається
в матеріалах справи; згідно з пунктом
2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у
лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам
судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи,
копії ухвал Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2014, 04.12.2014 у
справі № 910/16157/14 були надіслані
учасникам судового процесу на адреси,
зазначені в апеляційній скарзі, що
підтверджується відміткою суду на
зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідача-2 та
третьої особи

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали, дійшла до висновку про те, що
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду не підлягає зміні
або скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Умовою застосування заходів
забезпечення позову законодавцем в
статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
визначено утруднення чи неможливість
виконання рішення суду у разі невжиття
таких заходів.

Заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
гарантія реального виконання рішення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" №16 від 26.12.2011р. при вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення
в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання
або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Аналогічні положення містяться у
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики забезпечення позову"
від 12.12.2006р. №01-8/2776.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
деякі питання практики застосування
заходів до забезпечення позову" №16 від
26.12.2011р. умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Як зазначалося вище, метою вжиття
заходів щодо забезпечення позову є
уникнення можливого порушення в
майбутньому прав та охоронюваних
законом інтересів позивача, а також
можливість реального виконання
рішення суду у випадку задоволення
позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
предметом позову є стягнення з
відповідачів як з поручителів
заборгованості за неналежне виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електросталь"
грошових зобов'язань за кредитним
договором №70 від 23.12.2010 р.

При цьому, позивач вказує на те, що
оскільки заявлена до стягнення з
відповідачів грошова сума є значною, є
необхідність накладення арешту на
грошові кошти відповідача 1, з огляду на
реальну можливість стягнення з нього
як з поручителя заборгованості за
договором поруки №П-2017235/1 від 30.01.2014 ,
укладеним з Публічним акціонерним
товариством "Дельта Банк".

Як вже зазначалось раніше, постановою
Вищого господарського суду України від
27.10.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 у справі №910/16157/14, якою залишено
без змін ухвалу Господарського суду
міста Києва від 08.08.2014 скасовано, справу
№910/16157/14 передано на новий розгляд до
Київського апеляційного
господарського суду.

Направляючи справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанці, Вищий
господарський суд України посидався на
те, що оскаржуючи ухвалу в апеляційному
порядку, ПАТ "Донецький
металопрокатний завод" зазначив про
наявність підстав, які свідчать про
можливість виконання майбутнього
судового рішення без застосування
заходів забезпечення позову, зокрема,
надав договори застави, договори
іпотеки в обґрунтування забезпечення
належного виконання ТОВ "Електросталь"
зобов'язань за кредитним договором № 70
від 23.12.2010.

Крім цього, послався на договір поруки
№ П-2017235/1 від 30.01.2014, укладений ПАТ
"Донецький металопрокатний завод" з ПАТ
"Дельта Банк" для забезпечення
належного виконання зобов'язань ТОВ
"Електросталь" за договором кредитної
лінії №НКЛ-2017235/1 від 30.01.2014,
наголошуючи, що строк виконання
зобов'язань за вказаним договором є
30.06.2015.

Проте, апеляційний господарський суд,
переглядаючи прийняту у даній справі
ухвалу про забезпечення позовних
вимог, не звернув уваги на подані ПАТ
"Донецький металопрокатний завод"
докази (договори застави та іпотеки), не
надав їм жодної правової оцінки.

Водночас, суд апеляційної інстанції не
з'ясував строк виконання зобов'язань за
договором кредитної лінії №НКЛ-2017235/1
від 30.01.2014 для забезпечення належного
виконання якого ПАТ "Донецький
металопрокатний завод" уклав з ПАТ
"Дельта Банк" договір поруки № П-2017235/1
від 30.01.2014 наведений судами попередніх
інстанцій в обґрунтування
застосування заходів забезпечення
позовних вимог.

Статтею 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що вказівки , що містяться
у постанові касаційної інстанції, є
обов'язками для суду першої інстанції
під час нового розгляду справи.

Матеріали справи свідчать про те, що
30.01.2014 між Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Електросталь»
укладено Договір кредитної лінії
№ НКЛ-2017235/1, відповідно до п.1.1
якого кредитор зобов'язується надати
позичальнику грошові кошти у тимчасове
користування на умовах забезпеченості
, повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання.

Кінцевий термін прогашення
заборгованості за цим Договором
становить не пізніше 30.06.2015.

Для забезпечення належного виконання
вказаного договору кредитної лінії,
30.01.2014 між Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк», Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Електросталь» та Публічним
акціонерним товариством «Донецький
металопрокатний завод» укладено
Договір поруки № П-2017235/1, за наявності
непогашеної заборгованості перед
позивачем, що у свою чергу не було
спростовано сторонами по справі,
відповідно до умов якого ПАТ
«Донецький металопрокатний завод»
зобов'язується перед ПАТ «Дельта Банк»
відповідати за виконання
ТОВ «Електросталь» умов щодо сплати
кредитору суми кредиту, процентів за
користування кредиту, а також можливих
штрафних санкцій, у розмірі та у
випадках передбачених Договором
кредитної лінії № НКЛ-2017235/1 від 30.01.2014.

Як вбачається із заяви про вжиття
заходів забезпечення позову позивач
просить накласти арешт на грошові
кошти боржника з огляду на реальну
можливість стягнення з нього як з
поручителя заборгованості за
договором поруки №П-2017235/1 від 30.01.2014 ,
укладеним з Публічним акціонерним
товариством "Дельта Банк", що на думку
позивача може ускладнити виконання
рішення у майбутньому.

Як випливає зі змісту позовної заяви,
предметом спору у даній справі є
стягнення з відповідачів як з
поручителів заборгованості за
неналежне виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Електросталь" грошових зобов'язань за
кредитним договором №70 від 23.12.2010 р.

Згідно з п. 7.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" у позовному провадженні
піддані арешту кошти слід обмежувати
розміром суми позову та можливих
судових витрат. Накладення
господарським судом арешту на рахунки
боржника чинним законодавством не
передбачене, але господарський суд
вправі накласти арешт на кошти, які
обліковуються на рахунках у
банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, у межах
розміру сум позовних вимог та можливих
судових витрат. Відомості про
наявність рахунків, їх номери та назви
відповідних установ, в яких вони
відкриті, надаються суду заявником.

З огляду на вищенаведене суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вказані позивачем заходи до
забезпечення позову не суперечать
зазначеним вище вимогам законодавства.

Заходи до забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на грошові
кошти відповідача-1, які обліковуються
на його банківських рахунках,
спроможні забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову.

Накладення арешту на майно забезпечує
розумність, обґрунтованість та
адекватність вимог заявника щодо
забезпечення позову та забезпечує
збалансованість інтересів сторін,
оскільки такий захід забезпечення
позову не перешкоджає господарській
діяльності відповідача, а спрямований
саме на збереження майна відповідача
до вирішення справи по суті.

Отже, існує очевидна небезпека
заподіяння шкоди правам, свободам та
інтересам позивача, захист цих прав,
свобод та інтересів стане неможливим
без вжиття таких заходів, а для їх
відновлення необхідно буде докласти
значних зусиль.

Крім того, існує зв'язок між визначеним
предметом спору і заходами до
забезпечення позову, і заходи
забезпечення позову є адекватними
позовним вимогам та спрямовані на
попередження порушень прав і
охоронюваних законом інтересів
позивача і забезпечення виконання
рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення заяви позивача та
необхідність вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти позивача в
межах ціни позову, так як їх невжиття
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ухвала Господарського суду м. Києва від
08.08.2014 у справі № 910/16157/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
прийнята з дотриманням норм
процесуального права, є законною і
обґрунтованою, підстав для її
скасування не вбачається, а тому
апеляційна скарга, з викладених у ній
підстав, задоволенню не підлягає

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доводи скаржників, викладені в
апеляційних скаргах, не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
доводять їх протилежність, а тому не
можуть бути підставою для скасування
ухвали.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду
прийнята з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Донецький
металопрокатний завод" та Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від
08.08.2014 року у справі №
910/16157/14 залишити без змін

Матеріали справи № 910/16157/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко