м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26176/14 11.12.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія

«Альфа Страхування»

До Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова

компанія»

Про стягнення 4 599,58 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» 4 599,58 грн.
виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 046.0384343.008 від
16.10.2013 внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
(надалі - ДТП) виплачено страхове
відшкодування автомобіля марки ЗАЗ Daewoo
Sens, державний номер АІ 2071 ЕІ, а тому
позивачем відповідно до положень
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України отримано право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду. Відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля марки Honda Shuttle, державний
номер ВН 4035 СА під керуванням Сергієнка
Є.І., яким скоєно ДТП, застрахована
відповідачем на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АС/8583939), а тому позивач
вказує, що обов'язок з відшкодування
збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.11.2014 порушено провадження у
справі № 910/26176/14 та призначено її до
розгляду на 11.12.2014.

Позивач в судове засідання 11.12.2014 не
з'явився.

Позивачем 11.12.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання, в якому просить
у зв'язку з неможливістю направити
повноважного представника в судове
засідання, розглядати справу без
участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання 11.12.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 28.11.2014 не
виконав.

Відповідачем 09.12.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з неможливістю направити повноважного
представника в судове засідання. При
цьому жодної причини неможливості
направити в судове засідання
представника відповідач не зазначає.

Суд розглянувши подане клопотання
відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу щодо відкладення розгляду
справи у зв'язку з відсутністю його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

З огляду на наведене, а також
враховуючи ненадання належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, що підтверджують факт
відсутності у відповідача можливості
направити представника у судове
засідання 11.12.2014, судом у задоволенні
зазначеного клопотання відповідача
відмовлено.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників сторін.

В судовому засіданні 11.12.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 07.03.2014 у справі №
752/3204/14-п вбачається, що 03.03.2014 приблизно
о 17 год. 30 хв. водій Сергієнко Є.І.,
керуючи автомобілем Honda Shuttle, державний
номер ВН 4035 СА у дворі будинку на вул.
Ломоносова, 52/3 в м. Києві на ділянці
дорозі, де траєкторії руху
транспортних засобів перетинаються, а
черговість проїзду не обумовлена ПДР,
не пропустив автомобіль. який рухався
праворуч, внаслідок чого відбулось
зіткнення з автомобілем ЗАЗ Daewoo Sens,
державний номер АІ 2071 ЕІ, що призвело до
пошкодження вказаних транспортних
засобів, чим водій Сергієнко Є.І.
порушив п. 10.11 Правил дорожнього руху
України.

Даною постановою суду Сергієнко Є.І.
визнано винним за вчинене
правопорушення передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення в розмірі
340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль марки ЗАЗ Daewoo Sens, державний
номер АІ 2071 ЕІ.

Пошкоджений автомобіль застрахований
у Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
Страхування» на підставі договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 046.0384343.008 від
16.10.2013.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» звіт
про оцінку майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до звіту № 8471/1 від 28.04.2014
матеріальний збиток завданий
власникові автомобіля ЗАЗ Daewoo Sens,
державний номер АІ 2071 ЕІ, в результаті
пошкодження при ДТП складає 9 898,61 грн.

На підставі договору добровільного
страхування позивачем було складено
страховий акт № 0742.206.14.01.01 від 19.05.2014, а
також розраховано суму страхового
відшкодування.

Вказаним страховим актом позивачем
визнано подію страховою та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
загальному розмірі 5 099,58 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Кошти в розмірі 5 099,58 грн. були
перераховані позивачем згідно
платіжного доручення № 12452 від 23.05.2015 та
витягом з відомості № 186 від 23.05.2014.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 5 099,58 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність
транспортного засобу марки Honda Shuttle,
державний номер ВН 4035 СА, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю ЗАЗ Daewoo Sens, державний
номер АІ 2071 ЕІ, застрахована у
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/8583939 (діючий
на 03.03.2014).

Відповідно до умов договору (полісу)
АС/8583939 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки Honda Shuttle,
державний номер ВН 4035 СА.

З інформації наданої Моторним
(транспортним) страховим бюро України,
вказаним договором ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну визначено в розмірі 50 000,00 грн.,
розмір франшизи встановлено в сумі 500,00
грн.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право регресу до винної у ДТП
особи, оскільки відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Honda Shuttle,
державний номер ВН 4035 СА, застрахована
у відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/8583939, то відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП
вищевказаним водієм власнику
автотранспортного засобу покладається
на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки Honda Shuttle, державний номер ВН 4035 СА,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АС/8583939 розмір
франшизи встановлено в сумі 500,00 грн.,
тому страхове відшкодування підлягає
зменшено на цю суму.

В матеріалах справи наявна регресна
вимога претензія (регресна вимога) №
07004 від 11.09.2014 про сплату страхового
відшкодування в сумі 5 099,58 грн. Дана
вимога отримана відповідачем 15.09.2014 та
зареєстрована останнім за вхідним №
2928, що підтверджується відміткою про
отмриання.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Отримавши зазначену вище вимогу,
відповідач суми страхового
відшкодування не виплатив.

Оскільки, умовами полісу АС/8583939 розмір
франшизи встановлено в розмірі 500,00
грн., страхове відшкодування позивачем
при зверненні з позовом до суду
зменшено на цю суму.

Розглядаючи спір по суті, суд також
зазначає, що частиною п'ятою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

З огляду на те, що, відповідач не довів
факт того, що шкоду транспортному
засобу ЗАЗ Daewoo Sens, державний номер АІ 2071
ЕІ було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу його водія, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
страхового відшкодування підлягають
задоволенню в розмірі 4 599,58 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позові
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
Страхування» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» (м. Київ, вул.
Саксаганського, 77, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
Страхування» (м. Київ, просп.
Московський, 9, ) суму
страхового відшкодування в розмірі 4 599
(чотири тисячі п'ятсот дев'яносто
дев'ять) грн. 58 коп., 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 16.12.2014.

Суддя В.В.Сівакова