ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2014 р.
Справа № 914/3880/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянув матеріали справи за позовною
заявою: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІННЕР ІМПОРТС
УКРАЇНА, ЛТД", с. Капітанівка,
Києво-Святошинський район, Київська
область

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трістар Авто Еліт", с.
Малехів, Жовківський район, Львівська
область

про стягнення 351 254,16 грн.
заборгованості

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю "ВІННЕР
ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трістар
Авто Еліт" про стягнення
заборгованості на суму 351 254,16 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 17.11.2014 р.

Ухвалою суду від 17.11.2014 р. відмовлено у
задоволенні заяви позивача про вжиття
заходів забезпечення позову, розгляд
справи відкладено на 15.12.2014 р.

15.12.2014 р. представник позивача у судове
засідання не з'явився. 01.12.2014 р. на
адресу суду надійшло клопотання
позивача про участь у судовому
засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідно до ч. 3 ст. 74-1 ГПК України
питання про участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції
вирішується господарським судом за
наявності відповідного клопотання або
за власною ініціативою не пізніш як за
п'ять днів до дня проведення такого
судового засідання. Ухвала суду,
прийнята за наслідками вирішення цього
питання, оскарженню не підлягає.
Клопотання позивача про участь у
режимі відеокоференції підлягає
відхиленню, оскільки у зв'язку з
перебуванням судді Гутьєвої В.В. у
відпустці з 24.11.2014 р. до 12.12.2014 р. включно,
клопотання отримане лише 15.12.2014 р., а
отже, неможливо забезпечити проведення
судового засідання 15.12.2014 р. в режимі
відеоконференції.

15.12.2014 р. представник відповідача у
судове засідання не з'явився,
письмового відзиву щодо суті позовних
вимог не подав, жодних доказів сплати
суми заборгованості повністю чи
частково не надав, хоча належним чином
був повідомлений про час і місце
судового засідання, про що докази є в
матеріалах справи. Подав 21.11.2014 р. на
адресу суду клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з відпусткою
заступника директора з правових питань
з 17.11.2014 р. до 10.12.2014 р. Відповідно до п.
3.9.2 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач не
обґрунтував поважні причини для
відкладення розгляду справи, крім того,
зважаючи на те, що відпустка
представника відповідача - заступника
директора з правових питань Самардака
І.С. відповідно до наказу № 8 від
17.11.2014 р. тривала до 10.12.2014 р., суд вважає
за необхідне клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи
відхилити.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд встановив:

01.01.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВІННЕР ІМПОРТС
УКРАЇНА, ЛТД" (надалі - позивачем) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трістар Авто Еліт"
(надалі - відповідачем) укладено
договір купівлі-продажу продукції №
047-zch/LR. Відповідно до п. 1.1 договору
продавець зобов'язується на умовах,
передбачених цим договором, продати
покупцеві продукцію до автомобілів
виробництва Ленд Ровер, а покупець
зобов'язується прийняти продукцію та
сплатити її вартість в строки та на
умовах, визначених договором. Згідно з
п. 2.2 договору вартість окремої партії
продукції вказується в видаткових
накладних на відпуск, які оформляються
продавцем окремо на кожну партію
продукції і є невід'ємною частиною
цього договору. Відповідно до п. 2.3
договору покупець сплачує за
продукцію, відвантажену протягом
календарного місяця не пізніше 15 числа
наступного місяця.

Позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за укладеним договором
купівлі-продажу, що підтверджується
товарною накладною № P14-08916 від 07.07.2014 р.
на загальну суму 339 258,00 грн., яка
підписана сторонами, підписи яких
засвідчені печатками юридичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором не виконав. Відтак,
позивач просить стягнути з відповідача
339 258,00 грн. заборгованості. Крім того,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 11 996,16 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Як передбачено ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини. Відповідно
до ст. 174 Господарського кодексу
України однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. За
умовами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність

другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач повністю виконав взяті на себе
зобов'язання за укладеним договором, що
підтверджується товарною накладною №
P14-08916 від 07.07.2014 р. на загальну суму 339
258,00 грн., яка підписана сторонами,
підписи яких засвідчені печатками
юридичних осіб.

Внаслідок невиконання відповідачем
зобов'язань за укладеним договором №
047-LR від 01.01.2012 р. виникла
заборгованість, яка на момент подачі
позовної заяви становила 339 258,00 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 11
996,16 грн. за період з 16.08.2014 р. до 23.10.2014 р.

Відповідно до п. 7.1 договору за
несвоєчасну або неповну оплату
продукції, покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочення, за
кожен день прострочення платежу.

Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22.11.1996 р. передбачено,
що платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Розмір пені, який передбачений п.
7.1 договором купівлі-продажу № 047-zch/LR
відповідає вимогам Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та п. 1
Додаткової угоди № 2 до договору № 047-
zch/LR купівлі-продажу продукції від
01.01.2012 р., яким продовжено дію договору
до 31.12.2016 р.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Відтак, вимога позивача про стягнення з
відповідача пені за невиконання
грошового зобов'язання на суму 11 996,16
грн. за період з 16.08.2014 р. до 23.10.2014 р. є
обґрунтованою та підлягає до
задоволення.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, cуд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 339 258,00 грн.
заборгованості за укладеним договором
та 11 996,16 грн. пені є обґрунтованою,
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні
дії відповідача, суд, відповідно до ст.
49 ГПК України, покладає судові витрати
на відповідача в розмірі 7 025,08 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 1, 12, 33, 34, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трістар
Авто Еліт" (80383, Львівська область,
Жовківський район, с. Малехів, вул.
Коновальця, 31-Б; код ЄДРПОУ № 31248329) на
користь позивача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІННЕР
ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД" (80112, Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Капітанівка, вул. Дачна, 5-А; код ЄДРПОУ
№ 20054535) 339 258,00 грн. - основного боргу, 11
996, 16 грн. - пені, 7 025,08 грн. - судового
збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Суддя
Гутьєва В.В.