номер провадження справи 27/119/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014
Справа № 908/4823/14

За позовом: Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307
Київська область, м. Бориспіль,
Міжнародний аеропорт "Бориспіль")

до Приватного підприємства Донецька
Асоціація незалежних підприємців
"Авіакомпанія АНП" (83001 м. Донецьк, пр.
Гурова, 4)

про стягнення 193 186 грн. 08 коп.

Суддя
Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Господарським судом Запорізької
області розглядається позов
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" до Приватного
підприємства Донецька Асоціація
незалежних підприємців "Авіакомпанія
АНП" про стягнення 154 818 грн. 49 коп.
основного боргу, 17 049 грн. 78 коп. пені, 3 723
грн. 15 коп. 3 % річних, 17 594 грн. 66 коп.
інфляційних втрат.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 12.11.2014р., справу
№ 908/4823/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України" та ст. ст. 1, 3 Закону
України "Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерорестичної
операції", якщо місцевий господарський
суд знаходиться на тимчасово
окупованій території України або в
районі проведення антитерористичної
операції, то заява подається до
господарського суду за територіальною
підсудністю судових справ

Відповідно до розпорядження голови
Вищого господарського суду України від
02.09.2014р. № 28-р розгляд господарських
справ Донецької області, здійснюється
господарським судом Запорізької
області.

Ухвалою суду від 13.11.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/4823/14,
присвоєно справі номер провадження
27/119/14 та призначено судове засідання на
08.12.2014р.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надіслав на
адресу суду витребувані документи та
письмове клопотання про розгляд справи
без його участі, за наявними
матеріалами справи, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Клопотання позивача прийнято судом,
відповідно до ст. 22 ГПК України.

Відповідач у судове засідання,
відкрите 08.12.2014р. не з'явився, вимог суду
не виконав, письмового відзиву не
надав, про час та місце розгляду справи
був попереджений належним чином.
Поважні причини своєї неявки суду не
повідомив. Клопотань про розгляд
справи без відповідача або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 21.11.2014р.,
надісланого на адресу суду Запорізьким
міським управлінням юстиції Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, місцем знаходження юридичної
особи відповідача у справі - ПП
Донецька Асоціація незалежних
підприємців "Авіакомпанія АНП" є: 83001 м.
Донецьк, пр. Гурова, 4. Дані про
перебування юридичної особи в процесі
припинення - відсутні.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи. Ухвалу суду про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання на
08.12.2014р. надіслано на юридичну адресу
відповідача: 83001 м. Донецьк, пр. Гурова, 4,
зазначену у позовній заяві та у витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Приватного підприємства
Донецька Асоціація незалежних
підприємців "Авіакомпанія АНП", згідно
статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
19.10.2012р. набрав чинності договір № 1329
оренди індивідуально визначеного
нерухомого майна, що належить до
державної власності, укладений між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Київській
області (орендодавець) та ПП Донецька
Асоціація незалежних підприємців
"Авіакомпанія АНП" (орендар).

Відповідно до п.1.1 договору оренди
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
частину приміщення на 3-му поверсі
терміналу «Б», загальною площею 45,0 кв.м.
(майно).

Згідно п. 1.2 договору майно знаходиться
на балансі ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" (баоансоутримувач) та
розміщене за адресою: 08307, Київська обл.,
м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт
«Бориспіль».

Умовами п. 2.1 договору оренди
встановлено, що ПП Донецька Асоціація
незалежних підприємців "Авіакомпанія
АНП" вступає у строкове платне
користування майном у термін, указаний
у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
акта приймання-передачі майна.

Керуючись умовами п. 2.1 договору оренди,
19.10.2012р. майно було передано
орендодавцем у строкове платне
користування відповідача, що
підтверджується актом
передачі-приймання державного майна №
1 від 19.10.2012р.

Відповідно до п. 5.15 договору оренди,
відповідач взяв на себе зобов'язання
здійснювати витрати, пов'язані з
утриманням орендованого майна.
Протягом 15 робочих днів після
підписання цього договору укласти з
балансоутримувачем орендованого Майна
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю, в
тому числі на компенсацію зі сплати
податку на землю.

На виконання п. 5.15 договору оренди № 1329,
12.12.2012р. між ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" (баоансоутримувач) та ПП
Донецька Асоціація незалежних
підприємців "Авіакомпанія АНП"
(орендар) укладено договір № 37-14/1-216 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п.1.1 договору у зв'язку з
наданням орендарю в лоенду частини
приміщення на 3-му поверсі в терміналі D,
зазгальнгою площею 45,0 кв.м., для
розміщення кафе-бару, балансоутримувач
надає, а орендар отримує наступні
послуги:

забезпечення теплом (теплова енергія);

забезпечення санітарно-гігієнічних
умов праці;

використання води для прибирання
орендованого Майна самостійно

відповідачем;

прибирання (сміттєзбірника) та
вивезення твердих побутових відходів;

вода холодна (з податком на воду);

вода гаряча (з податком на воду);

вода стічна;

відшкодування вартості спожитої
електричної енергії;

компенсація за земельний податок на
відповідний рік.

Крім того, відповідач щомісяця оплачує
послуги позивача з підтримання
останнім в належному стані території,
прилеглої до орендованого майна,
використання мереж освітлення
території аеропорту, обслуговування
внутрішньо портових доріг та під'їзних
шляхів, приміщень загального
користування. Умовами п. 1.1 договору
вартість послуги визначена в розмірі 17%
від чистого доходу, отриманого
відповідачем від діяльності в
орендованому приміщенні на підставі
отриманої довідки про доходи.

Умовами п.1.3 договору від 12.12.2012р.
встановлено, що сплата за послуги
здійснюється відповідачем з дати
підписання сторонами Акту № 1
передачі-приймання державного майна
від 19.10.2012р. до договору № 1329 від 19.10.2012р.

Відповідно до п. 1.6 договору від 12.12.2012р.,
в разі припинення надання в строкове
платне користування майна,
припиняється дія цього договору. В
цьому випадку сплата за послуги
здійснюється до дати фактичного
звільнення відповідачем майна, яке
підтверджується підписаним сторонами
Актом приймання-передачі державного
майна.

Актом передачі-приймання державного
майна від 18.10.2013р. до договору оренди №
1329 від 19.10.2012р., майно було повернуто зі
строкового платного користування
відповідача.

Таким чином, в період з 19.10.2012р. по
18.10.2013р. у строковому платному
користуванні відповідача, на умовах
договору оренди, знаходилось майно, що
належить до державної власності і
перебуває на балансі позивача.
Протягом цього ж періоду відповідачем
мала проводитись оплата за
послуги/відшкодовуватись витрати
позивача, визначені умовами п. 1.1
договору від 12.12.2012р. № 37-14/1-216 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю.

На умовах п. 2.1.1, п. 2.1.6 договору позивач
взяв на себе зобов'язання надавати
відповідачу визначені договором
послуги; щомісяця, до 10-го числа місяця,
наступного за звітним, виставляти
відповідачу рахунок за надані послуги
за звітний місяць та складати Акт
приймання-здачі виконаних послуг, який
є контролюючим та звітним документом
сторін щодо надання-отримання послуг
та їх якості.

Відповідно до п. 2.2.2 договору
відповідач щомісяця, до 5-го числа
місяця, наступного за звітним, надає в
бухгалтерію позивача довідку про
чистий дохід, отриманий від діяльності
відповідача на території позивача за
звітний місяць.

Згідно з п. 2.2.1 договору відповідач взяв
на себе зобов'язання своєчасно
здійснювати розрахунки за договором.

Відповідно до п. 2.2.3 договору
відповідач щомісяця, з 10-го числа
місяця, що слідує за звітним,
самостійно одержує в бухгалтерії
позивача рахунок та Акт
приймання-здачі виконаних послуг.
Сплата рахунку здійснюється
Відповідачем до 20-го числа того ж
місяця. Підписаний Акт приймання-здачі
виконаних послуг Відповідач
зобов'язаний повернути в бухгалтерію
позивача протягом 5-ти днів з дати його
отримання або надати в цей строк
вмотивовану відмову від його
підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт
приймання-здачі виконаних послуг не
буде повернутий позивачу та не надана в
цей строк вмотивована відмова від його
підписання, він вважається підписаний
сторонами. Акт приймання-здачі
виконаних послуг підписується
керівниками сторін або призначеними
керівниками повноважними особами за
умови надання документів про надання
таких повноважень. Підписання Акту
приймання-здачі виконаних послуг
відповідачем є підтвердженням
відсутності претензій до якості
наданих послуг.

На виконання умов п. 2.1.1 договору
позивачем в липні, вересні, жовтні 2013
року були надані відповідачу послуги,
визначені п. 1.1 договору, що
підтверджується Актами
приймання-здачі виконаних послуг від
31.07.2013р., 30.09.2013р., 31.10.2013р.

При цьому, Акти приймання-здачі
виконаних послуг від 31.07.2013р., 30.09.2013р.,
31.10.2013р. вважаються підписаними
відповідачем відповідно до умов п. 2.2.3
договору.

Для оплати наданих в липні, вересні,
жовтні 2013 року послуг, позивачем було
виставлено, а відповідачем самостійно
отримано в бухгалтерії позивача
рахунки-фактури від 31.07.2013р. № 86/82 на
суму 307110,18грн., від 30.09.2013р. № 86/87 на суму
282317,39грн., від 31.10.2013р. № 897/1031 на суму
1047,54грн., від 31.10.2013р. №86/91 на суму
154818,49грн.

В порушення умов договору відповідачем
не виконані зобов'язання в частині
оплати за отримані в жовтні 2013р.
послуги з підтримання в належному
стані території, прилеглої до
орендованого майна, використання мереж
освітлення території аеропорту,
обслуговування внутрішньо портових
доріг та під'їзних шляхів, приміщень
загального користування, в результаті
чого виникла заборгованість у розмірі
154 818 грн. 49 коп.

11.06.2014р. позивачем відповідачу було
пред'явлено претензію від № 35-28/5-60 з
вимогою в місячний строк з моменту її
отримання перерахувати суму
заборгованості по сплаті отриманих в
жовтні 2013 року послуг та суму пені за
порушення строків оплати
рахунків-фактури від 31.07.2013р. № 86/82, від
30.09.2013р. № 86/87 від 31.10.2013 р. № 897/1031.

Претензію від 11.06.2014 року № 35-28/5-60
отримано відповідачем 16.06.2014р.,

що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, залишено без відповіді
та задоволення.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічний
припис містять п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як свідчать надані суду документи, між
сторонами склалися господарські
відносини, що породили взаємні
обов'язки.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідачем не надано доказів, в
підтвердження відсутності вини та
доказів вжиття всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з відповідача 154 818 грн. 49
коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 3 723 грн. 15 коп. 3 % річних та
17 594 грн. 66 коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться індекс інфляції
та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт виконання зобов'язань за
договором № 37-14/1-216 від 12.12.2012р. належним
чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення з відповідача 3 723
грн. 15 коп. 3 % річних та 17 594 грн. 66 коп.
втрат від інфляції заявлені позивачем
обґрунтовано та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 17 049 грн. 78 коп. пені за
період з 21.08.2013р. по 20.05.2014р.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п. 4.2 договору відповідач
зобов'язаний в разі несвоєчасної
оплати отриманих послуг, сплачувати
позивачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору № 37-14/1-216 від
12.12.2012р. у розмірі 17 049 грн. 78 коп. не
суперечить нормам діючого
законодавства України, але розрахунок
пені позивачем виконаний не вірно,
стягненню підлягає пеня в розмірі 13 415
грн.68коп.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з відповідача 154 818 грн. 49
коп. основного боргу, 17 049 грн. 78 коп.
пені, 3 723 грн. 15 коп. 3 % річних, 17 594 грн. 66
коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
08.12.2014року прийнято рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль", Київська область, м.
Бориспіль, Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" до Приватного підприємства
Донецька Асоціація незалежних
підприємців "Авіакомпанія АНП", м.
Донецьк задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
Донецька Асоціація незалежних
підприємців "Авіакомпанія АНП" (83001 м.
Донецьк, пр. Гурова, 4, ідентифікаційний
код юридичної особи 01286056) на користь
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" (08307 Київська
область, м. Бориспіль, Міжнародний
аеропорт "Бориспіль", (83001 м. Донецьк, пр.
Гурова, 4, ідентифікаційний код
юридичної особи 20572069) 154 818 (сто
п'ятдесят чотири тисячі вісімсот
вісімнадцять) грн. 49 коп. основного
боргу, 13 415 (тринадцять тисяч чотириста
п'ятнадцять) грн. 68 коп. пені, 3 723 (три
тисячі сімсот двадцять три) грн. 15 коп. 3
% річних, 17 594 (сімнадцять тисяч п'ятсот
дев'яносто чотири) грн. 66 коп.
інфляційних втрат, 3 863 (три тисячі
вісімсот шістдесят три) грн. 72 коп.
судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 12.12.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.