м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГОТЕЛЬ КОРОНА"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ
про визнання недійсними окремих
положень договору, визнання дій
протиправними та такими, що порушують
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Бойко І.М., Старцева Ю.В.
від відповідача: Семещенко В.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГОТЕЛЬ КОРОНА"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ
УКРАЇНА" (далі-відповідач) про визнання
недійсним окремих положень договору
про фінансовий лізинг №00003917 від 01.06.2012
р., укладеного між сторонами, а також
графіку покриття витрат та виплат
лізингових платежів (план
відшкодування), що є додатками до цього
- положення договору фінансового
лізингу в розділі «УМОВИ ЛІЗИНГУ»
наступного змісту: «Усі платежі, що
підлягають сплаті, повинні бути
сплачені в гривнях і підлягають
розрахунку: 1) за відповідним обмінним
курсом, що застосовується до
еквівалентів в дол. США, зазначених
вище, відповідно до п. 6.3, та 2)
відповідно до пункту 6.4.2 (якщо
застосовується) загальних комерційних
умов внутрішнього фінансового лізингу.
Наступні розрахунки у гривнях будуть
здійснюватися Лізингодавцем та
вказуватися у рахунках, що
підлягатимуть сплаті
- положення Графіку покриття
витрат та виплати лізингових платежів
(План відшкодування), що є додатком до
цього договору фінансового лізингу в
частині визначення платежів в доларах
наступного змісту: «(за відповідним
застосовуватиметься до еквівалентів в
дол. США, визначених вище, відповідно до
пунктів 6.3 та 6.3.1. Загальних комерційних
умов внутрішнього фінансового
Крім того, позивач просить
визнати протиправними та такими, що
порушують умови договору про
фінансовий лізинг (включаючи його
невід'ємну частину акт
прийому-передачі від 09.07.2012 р. до
договору лізингу №00003917 від 01.06.2012 р.)
дії Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ
УКРАЇНА" щодо направлення
рахунків-фактур із зазначенням
збільшеного щомісячного лізингового
платежу та вимог про сплату
заборгованості за договором,
повернення об'єкта лізингу та
повідомлення про відмову від договору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
сторонами договору не було погоджено
та встановлено порядку чи формули
розрахунку збільшення щомісячних
платежів у майбутньому у жодних
документах, в тому числі при зміні
курсу долару США по відношенню до
національної валюти. Крім того,
відповідач, збільшуючи суму щомісячних
лізингових платежів на підставі
рахунків, фактично збільшує свою
додаткову винагороду за договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 р. порушено провадження
розгляду на 27.10.2014 р. за участю
представників сторін, яких зобов'язано
надати суду певні документи.
Також позивач подав заяву про
забезпечення позову, в якій просить суд
заборонити відповідачу обмежувати
право або позбавляти права
користування позивача об'єктом лізингу
- транспортним засобом VW Touareg NF 3.0 V6 TDI,
державний реєстраційний номер АА 6931 МЕ,
2012 року випуску, номер кузова:
WVGZZZ7PZCD057738, зокрема шляхом самостійного
вилучення, звернення до органів
нотаріату для здійснення виконавчого
напису, звернення до органів Державної
виконавчої служби України з метою
виконання виконавчого напису, іншим
чином, до моменту набрання чинності
судовим рішенням.
У судовому засіданні 27.10.2014 р.
представник позивача подав клопотання
про витребування доказів у
відповідача, зокрема, копії та
оригіналу договору купівлі-продажу
транспортного засобу VW Touareg NF 3.0 V6 TDI,
державний реєстраційний номер АА 6931 МЕ
та відомості щодо зарахування
платежів, які надходили від позивача
відповідачеві за договором про
фінансовий лізинг №00003917 від 01.06.2012 р.
Суд відклав розгляд поданої заяви та
клопотання на наступне судове
У судовому засіданні 27.10.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 20.11.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
19.11.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав відзив на позов, в
якому проти позову заперечив та
пояснив, що в результаті вільного
волевиявлення при укладені договору
між сторонами було погоджено, що в разі
зміни курсу доларів США по відношенню
до національної валюти - гривні, а також
у разі корегування розміру процентної
ставки, розмір щомісячного лізингового
платежу може коливатися як в сторону
зменшення розміру щомісячного
лізингового платежу, так і збільшення.
Крім того, положення договору та
законодавства забезпечують право
відповідача на отримання суми
фінансування в повному обсязі, в
розмірі не меншому ніж його було надано
У судовому засіданні 20.11.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 08.12.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
08.12.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник позивача
повторно подав клопотання про
витребування доказів.
Розглянувши подані позивачем
клопотання про витребування доказів,
суд відзначає наступне.
Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.
У клопотанні повинно бути зазначено: -
який доказ витребовується; - обставини,
що перешкоджають його наданню; -
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація; -
обставини, які може підтвердити цей
Оскільки позивач не зазначив, які
обставини може підтвердити цей доказ,
тому суд відмовляє у задоволенні
поданого клопотання про витребування
Розглянувши подану позивачем заяву про
забезпечення доказів, суд відзначає
Відповідно до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Однак позивач не навів жодних обставин,
яким чином невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду, як і не навів
доказів співрозмірності заходів до
забезпечення позову із заявленим
предметом спору, а також не обґрунтував
доцільність їх вжиття, тому суд
відмовляє у її задоволенні.
08.12.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник позивача
подав пояснення по справі та
заперечення проти відзиву.
08.12.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав письмові пояснення по справі.
У даному судовому засіданні
представники позивача підтримали
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.12.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГОТЕЛЬ КОРОНА"
(далі-Лізингоодержувач) та Товариством
з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ
ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (далі-Лізинодавець)
укладено договір про фінансовий лізинг
№00003917 від 01.06.2012 р., предметом якого є
транспортний засіб (об'єкт лізингу) VW
Touareg NF 3.0 V6 TDI, державний реєстраційний
номер АА 6931 МЕ, 2012 року випуску, номер
кузова: WVGZZZ7PZCD057738.

Згідно договору, умовами лізингу є:

- вартість об'єкту лізингу -
еквівалент 64.730,00 $;

- Авансовий платіж - еквівалент
16.182,50 $;

- Обсяг фінансування - еквівалент
48.547,50 $;

- Залишкова вартість - еквівалент
0,00 $;

- Кількість лізингових платежів - 60;

- Строк лізингу - 60 місяців;

- Лізинговий платіж - еквівалент
1.380,58 $.

Усі платежі, що підлягають сплаті,
повинні бути сплачені в гривнях і
підлягають розрахунку: 1) за
відповідним обмінним курсом, що
застосовується до еквівалентів в дол.
США, зазначених вище, відповідно до п.
6.3, та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо
застосовується) загальних комерційних
умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти
в дол. США) відповідача на момент
доставки об'єкта лізингу будуть
виражені в гривнях у акті
прийому-передачі, який є невід'ємною
частиною цього договору про фінансовий
лізинг. Наступні розрахунки у гривнях
будуть здійснюватися Лізингодавцем та
вказуватися у рахунках, що
підлягатимуть сплаті
Лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 6.1. загальних
комерційних умов внутрішнього
фінансового лізингу (далі-правил), для
експлуатації об'єкта лізингу позивач
щомісяця виплачуватиме відповідачеві
лізингові платежі у відповідності до
Графіку покриття витрат та виплат
лізингових платежів (плану
відшкодування).

Пунктом 6.3. вказаних правил
встановлено, що сторони погоджуються,
лізингові платежі та інші платежі, що
підлягають виплаті за цим контрактом
на користь відповідача, відображають
справедливу вартість об'єкта лізингу
та забезпечують отримання
відповідачем очікуваної станом на дату
виконання контракту суми на основі
діючого курсу обміну Євро/долар США,
встановленого НБУ або українським
комерційним банком, або на основі
обмінних курсів, за якими на
встановлену дату укладалися угоди з
клієнтами банку з купівлі та продажу
Євро/доларів США, як буде обрано за
рішенням відповідача, станом на дату,
коли кожен платіж підлягає виплаті. З
цією метою лізингові платежі, інші
платежі, а також будь-які інші платіжні
зобов'язання розраховуються в
Євро/доларах США (як обумовлено
сторонами в контракті) на змінній
основі та підлягають сплаті в
українських гривнях з обмінним курсом
вказаного вище банку, чинним на дату
виставлення рахунку. Якщо в період між
датою виставлення рахунку та датою
отримання суми, еквівалентної тій, що
зазначена в такому рахунку, обмінний
курс, який був використаний та про який
було повідомлено відповідача,
збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що
виникла внаслідок такого збільшення,
виплачується позивачем.

У разі несплати позивачем лізингових
платежів та інших платежів за новим
обмінним курсом, відповідач матиме
право припинити дію цього контракту
відповідно до п. 12.6.8. цього контракту.

Згідно п. 8.3.2. правил, якщо позивач
повністю або частково не здійснить
оплату 1 лізингового платежу, при цьому,
якщо прострочення лізингового платежу
триває більш, ніж 30 днів, відповідач має
право розірвати контракт/ відмовитися
від контракту і витребувати об'єкт
лізингу від позивача, в тому числі у
примусовому порядку згідно з
виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до Графіку витрат та
виплати лізингових платежів (план
відшкодування), лізингові платежі
повинні бути сплачені на підставі
рахунку відповідача в гривнях (за
відповідним обмінним курсом, що
застосовуватиметься до еквівалентів в
доларах США, визначених вище,
відповідно до п. 6.3. та 6.3.1. загальних
комерційних умов внутрішнього
фінансового лізингу) банківським
переказом на банківський рахунок
відповідача.

Пунктом 2 акту прийому-передачі до
договору лізингу №00003917 від 01.06.2012 р.,
відповідач поставив на підставі
договору лізингу №00003917 від 01.06.2012 р.
наступний об'єкт лізингу: VW Touareg NF 3.0 V6 TDI,
державний реєстраційний номер АА 6931 МЕ,
2012 року випуску, вартість об'єкту
лізингу - 523 665,70 грн., авансовий платіж -
130 916,43 грн., обсяг фінансування - 392 749,28
грн., щомісячний платіж - 11 168,89 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач вказує, що усі зобов'язання
позивача, вказані в договорі в
еквівалентах в дол. США, на момент
доставки об'єкта лізингу були виражені
в гривнях в акті прийому-передачі та
дорівнювали 11 168,89 грн., які позивач мав
сплачувати щомісячно. Проте з січня 2014
року відповідачем виставлялися
рахунки на оплату із значно збільшеною
сумою щомісячного лізингового платежу.
Однак сторонами договору не було
погоджено та встановлено порядку чи
формули розрахунку збільшення
щомісячних платежів у майбутньому у
жодних документах, в тому числі при
зміні курсу долару США по відношенню до
національної валюти.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг", за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Положеннями статті 3 Цивільного
кодексу України встановлено, що
цивільне законодавство ґрунтується,
зокрема, на принципах свободи договору.

Згідно з вимогами ст. 4 Цивільного
кодексу України, основним актом
цивільного законодавства України є
Цивільний кодекс України. Актами
цивільного законодавства є також інші
закони України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу
України визначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що
укладений сторонами договір
фінансового лізингу передбачений
актами цивільного законодавства, суд
дійшов висновку, що у даному випадку
сторони врегулювали свої відносини на
власний розсуд в порядку ст. 6
Цивільного кодексу України, що не тягне
за собою наслідком визнання вказаного
договору недійсним.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 Закону
України "Про фінансовий лізинг", сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.
Лізингові платежі можуть включати:
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Як встановлено судом вище, сторони у
договорі фінансового лізингу та згідно
загальних комерційних умов
внутрішнього фінансового лізингу
передбачили, що усі платежі, що
підлягають сплаті, повинні бути
сплачені в гривнях і підлягають
розрахунку: 1) за відповідним обмінним
курсом, що застосовується до
еквівалентів в дол. США, зазначених
вище, відповідно до п. 6.3, та 2)
відповідно до пункту 6.4.2 (якщо
застосовується) загальних комерційних
умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти
в дол. США) відповідача на момент
доставки об'єкта лізингу будуть
виражені в гривнях у акті
прийому-передачі, який є невід'ємною
частиною цього договору про фінансовий
лізинг. Наступні розрахунки у гривнях
будуть здійснюватися Лізингодавцем та
вказуватися у рахунках, що
підлягатимуть сплаті
Лізингоодержувачем.

Також сторони погодили, що лізингові
платежі, інші платежі, а також будь-які
інші платіжні зобов'язання
розраховуються в Євро/доларах США (як
обумовлено сторонами в контракті) на
змінній основі та підлягають сплаті в
українських гривнях з обмінним курсом
вказаного вище банку, чинним на дату
виставлення рахунку.

При цьому, лізингові платежі та інші
платежі, що підлягають виплаті за цим
контрактом на користь відповідача,
відображають справедливу вартість
об'єкта лізингу та забезпечують
отримання відповідачем очікуваної
станом на дату виконання контракту
суми, а збільшення розміру щомісячного
лізингового платежу в гривнях за
еквівалентом в доларах США лише
забезпечує отримання відповідачем
очікуваної станом на дату виконання
контракту суми.

Частиною 2 статті 524 ЦК України
передбачено, що сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, сторони правомірно
погодили в договорі фінансового
лізингу еквівалент об'єкту лізингу в
доларах, та визначили розмір
щомісячного платежу в еквіваленті
доларів, а також те, що усі платежі
мають сплачуватися в гривнях за
офіційним курсом НБУ на день
виставлення рахунку відповідачем в
розмірі суми, еквівалент якої
визначених сторонами в договорі та
спірні положення договору про
фінансовий лізинг №00003917 від 01.06.2012 р. не
суперечать жодній нормі чинного
законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України.

Тож, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
відзначає, що доводи позивача не
знайшли свого підтвердження, а тому суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
в частині визнання недійсним окремих
положень договору про фінансовий
лізинг №00003917 від 01.06.2012 р.

Щодо заявленої вимоги позивача про
визнання протиправними та такими, що
порушують умови договору про
фінансовий лізинг (включаючи його
невід'ємну частину акт
прийому-передачі від 09.07.2012 р. до
договору лізингу №00003917 від 01.06.2012 р.)
дії Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ
УКРАЇНА" щодо направлення
рахунків-фактур із зазначенням
збільшеного щомісячного лізингового
платежу та вимог про сплату
заборгованості за договором,
повернення об'єкта лізингу та
повідомлення про відмову від договору,
то суд відмовляє у задоволенні
зазначеної вимоги з підстав
необґрунтованості, з огляду на те, що
вказані дії вчинялися відповідачем у
відповідності з положеннями договору
про фінансовий лізинг №00003917 від 01.06.2012
р., які не визнано судом недійсними та
за наявності регламентованих підстав
для їх вчинення, враховуючи, що
позивачем не надано доказів
протилежного, в тому числі вчасної
оплати всіх лізингових платежів.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 12.12.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.