ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.Справа № 922/5334/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декорбудсервіс",
м.Харків до Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком",
м.Харків про стягнення 77798,52 гривень
за участю представників:

позивача - Дерев'янка Д.В. (довіреність
б/н від 04 грудня 2014 року)

відповідача - Перхун Ю.М. (довіреність
№1787 від 11 грудня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року позивач, товариство
з обмеженою відповідальністю
"Декорбудсервіс", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 77798,52 гривень, у тому числі, 67149,24
гривень суми основної заборгованості,
5787,71 гривень суми нарахованої пені, 689,89
гривень суми 3% річних та 4171,68 гривень
суми інфляційних втрат. Заявлену
вимогу обґрунтував неналежним
виконанням відповідачем умов договору
підряду №01-38/15, укладеного між
сторонами 29 травня 2014 року. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24 листопада 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 11
грудня 2014 року.

10 грудня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№44551)
витребувані судом документи на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 11 грудня 2014 року
було оголошено перерву до 17 грудня 2014
року.

16 грудня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№45178) на позовну заяву, в
якому викладена правова позиція
останнього полягає у тому, що він
дійсно укладав спірний договір з
позивачем, але зазначив, що на момент
розгляду спору суму основної
заборгованості погасив повністю, а
тому просив суд припинити провадження
у справі в частині позову щодо
стягнення 67149,24 гривень. Крім того,
просив суд зменшити розмір,
нарахованої позивачем, пені на 80%. Судом
було досліджено наданий відзив та
долучено до матеріалів справи.

Також, 16 грудня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду супровідним листом (вх.№45179)
додаткові документи на підтвердження
своєї правової позиції по даній справі.
Судом було досліджено надані документи
та долучено до матеріалів справи.

17 грудня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду письмові
пояснення (вх.№45685), в яких заперечував
проти відзиву відповідача в частині
вимоги щодо зменшення пені на 80%. Судом
було досліджено надані пояснення та
долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 17 грудня 2014 року підтримав
заявлені позовні вимоги в частині
стягнення штрафних санкцій та просив
суд задовольнити їх в повному обсязі.
Проти вимоги відповідача про
припинення провадження у справі в
частині стягнення 67149,24 гривень
основної заборгованості не
заперечував.

Представник відповідача у судовому
засіданні 17 грудня 2014 року проти
позовних вимог заперечував частково.
Наполягав на задоволенні клопотання
про зменшення пені на 80%.

Суд, розглянувши вимогу відповідача
про припинення провадження у справі,
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем під час розгляду справи
було повністю сплачено суму основної
заборгованості у розмірі 67149,24 гривень,
що підтверджується наявним у
матеріалах справи платіжним
дорученням №17660 від 05 грудня 2014 року. До
того ж, відповідний факт сплати та
зарахування заборгованості підтвердив
і сам позивач, а тому, суд вважає, що
предмет спору в даній справі відсутній.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

З урахуванням викладеного, суд
припиняє провадження у даній справі
щодо стягнення з відповідача суми
основної заборгованості у розмірі 67149,24
гривень, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

29 травня 2014 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Декорбудсервіс" (позивачем) та
публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" в особі Харківської філії
ПАТ "Укртелеком" (відповідачем) було
укладено договір підряду №01-38/15. Даний
договір було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками.

На підставі п.п.1.1. п.1., п.п.3.1. п.3 та п.п.4.3.
п.4 вказаного договору, підрядник
(позивач) зобов'язався на свій ризик
виконати з використанням свого
матеріалу і своїми засобами ремонт
покрівлі критої стоянки для
автомобілів ЦМ за адресою: м.Харків,
вул.Кокчетавська, 6, в строк до 31 серпня
2014 року, а замовник (відповідач), в свою
чергу, зобов'язався прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із п.п.4.2. п.4 договору, для
виконання вищезазначених робіт
замовник сплачує в безготівковій формі
підряднику аванс у розмірі 30% від
вартості робіт протягом 10 банківських
днів після підписання договору.

Остаточний розрахунок за виконані
роботи, відповідно до п.п.4.4. п.4 договору
проводиться на підставі підписаних
сторонами актів виконаних робіт (КБ-2В.
КБ-3) протягом 15 банківських днів з дати
підписання вказаних актів замовником.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач вчасно та в повному обсязі
виконав вищезазначені ремонтні роботи
на суму 96126,00 гривень, що
підтверджується підписаними сторонами
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт та затрати за
червень 2014 року від 27 червня 2014 року за
формою №КБ-3 (а.с.17) та актом приймання
виконаних будівельних робіт за червень
2014 року від 27 червня 2014 року за формою
№КБ-2В (а.с.18-19). Вказані акт та довідка
було підписано з обох сторін та
скріплено печатками підприємств.

Відповідач, в свою чергу, частково
оплатив відповідні роботи на суму 28976,76
гривень, що підтверджується наявними у
матеріалах справи банківськими
виписками.

Отже, станом на день подачі даної
позовної заяви, основна заборгованість
відповідача перед позивачем складала
67149, 24 гривень, що також підтверджується
підписаним з обох сторін актом звірки
взаєморозрахунків станом на 05 грудня
2014 року.

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором у
встановлений строк не виконав, у
зв'язку з чим, утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 67149, 24 гривень, яка під час
розгляду спору була повністю погашена
відповідачем.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідачем було порушено умови
спірного договору, а тому, у позивача є
правові підстави для стягнення з
відповідача штрафних санкцій за
неналежне виконання умов спірного
договору.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 5787,71 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому нарахована сума
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру пені на 80%, суд
зазначає наступне.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, суд, дослідивши вищевказане
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені на 80%, вважає його належним
чином необґрунтованим, а тому не вбачає
правових підстав для зменшення пені на
80%, у зв'язку з чим, відмовляє в його
задоволенні.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 4171,68 гривень
суми інфляційних втрат та 689,89 гривень
суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача
щодо кожної із нарахованих санкцій,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаних сум інфляційних
втрат та 3% річних, дійшов висновку про
те, що відповідні розрахунки є вірними,
та відповідають нормам чинного
законодавства, а тому нараховані суми
підлягають стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 612,
625, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ,
бульвар Т.Шевченка, 18, ) в
особі Харківської філії ПАТ
"Укртелеком" (61002, м.Харків, вул.Іванова,
7/9, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декорбудсервіс" (61050,
м.Харків, вул.Сомівська, 12-Б, оф.33-36, ) 5787,71 гривень пені, 689,89
гривень суми 3% річних, 4171,68 гривень
інфляційних втрат та 1827,00 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 67149,24
гривень суми основної заборгованості
провадження у справі №922/5334/14
припинити, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 19 грудня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/5334/14