номер провадження справи 12/115/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014
Справа № 908/4480/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/4480/14

за позовом: Концерну "Міські теплові
мережі" в особі Філії Концерну "Міські
теплові мережі" Комунарського району,
м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера", м.
Запоріжжя

про стягнення 761056,53 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Кузьміна С.Ю.,
довіреність № 9137/27 від 31.12.13 р.

від відповідача - Грона Д.С.,
довіреність від 10.12.14 р.

З метою усунення суперечностей у
доводах та доказах сторін, у судовому
засіданні з 18.11.2014 року до 18.12.2014 року
відповідно до вимог ст. 77 ГПК України
було оголошено перерву, без винесення
процесуального документа суду, за
наслідком якої був складений протокол
відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Концерн "Міські теплові
мережі" в особі філії Концерну "Міські
теплові мережі" Комунарського району
звернувся до Господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера" про
стягнення заборгованості в сумі 794056,53
грн. за договором купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 501057
від 01.09.2006 року. Разом з тим, просить
повернути йому зайво сплачену суму
судового збору в розмірі 660,00 грн.

До прийняття рішення у справі, а саме
18.11.2014 року, позивач звернувся до суду,
згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про
зменшення позовних вимог, в якій у
зв'язку з частковою сплатою
відповідачем заборгованості за
послуги теплової енергії 06.11.2014 року в
сумі 5000,00 грн., просить стягнути з
відповідача суму основного боргу за
період з травня 2013 року по липень 2014
року в розмірі 756056,53 грн. Разом з тим,
просить повернути йому зайво сплачену
суму судового збору в розмірі 660,00 грн.

Безпосередньо в судовому засіданні
18.12.2014 року позивач звернувся до суду,
згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про
зменшення позовних вимог, в якій у
зв'язку з частковим погашенням
відповідачем заборгованості за
послуги теплової енергії, зокрема
25.11.2014 року в сумі 15000,00 грн., 28.11.2014 року в
сумі 13085,00 грн., 03.12.2014 року в сумі 10000,00
грн. та 11.12.2014 року в сумі 10000,00 грн.
просить стягнути з відповідача суму
основного боргу за період з липня 2013
року по липень 2014 року в сумі 707971,53 грн.
Поряд з цим, просить повернути йому
зайво сплачену суму судового збору в
розмірі 660,00 грн.

Судом прийнято до уваги, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог (частина друга статті 22
ГПК України) слід розуміти збільшення
або зменшення суми позову за тією ж
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Під збільшенням чи зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога.

З огляду на викладене, виходячи зі
змісту раніше поданої позовної заяви,
фактично відбулося зменшення розміру
позовних вимог та формування нової
ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11.
Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Таким чином, має
місце нова ціна позову в сумі 707971,53 грн.,
заявлена позивачем в останній заяві
про зменшення позовних вимог, з якої
спір вирішується судом по суті.

Відповідач у справі - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Соцсфера"
надав суду пояснення на позовну заяву
згідно ст. 22 ГПК України, в яких
зазначає, що згідно проведеного
звіряння взаєморозрахунків з
позивачем станом на 31.10.2014 року
визначена заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю "Соцсфера"
перед філією Концерну "Міські теплові
мережі" Комунарського району в сумі
761056,53 грн. При цьому пояснює, що
заборгованість за період з квітня 2013
року по липень 2014 року утворилась у
зв'язку з скрутним фінансовим
становищем підприємства та
незадовільною платіжною дисципліною
громадян, які проживають в житловому
фонді відповідача. Разом з тим,
відповідач вказує, що при надходженні
грошових коштів на його рахунки вони в
першу чергу направляються на погашення
існуючої заборгованості, про що
свідчить часткове погашення боргу
перед позивачем. Також зазначає, що на
адресу позивача направляв лист № 706 від
29.10.2014 року з графіком погашення
заборгованості, при цьому з
керівництвом позивача була досягнута
попередня згода на розстрочку. Просить
при прийнятті рішення врахувати
викладені факти та керуючись ч. 6 ст. 83
ГПК України розстрочити виконання
стягнутої суми на 2 роки з моменту
прийняття рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
урахуванням останньої заяви про
зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні наявність заборгованості
перед позивачем визнав та проти
задоволення позову не заперечив,
підтримав клопотання про надання
розстрочки виконання рішення суду.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, надавши
правову кваліфікацію відносинам
сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, приймаючи до уваги доводи
позивача, пояснення відповідача, суд
встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.09.2006 року між
Концерном "Міські теплові мережі" в
особі Філії Концерну "Міські теплові
мережі" Комунарського району, далі
Теплопостачальна організація, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера", далі
Споживач, був укладений договір № 501057
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору за цим
договором Теплопостачальна
організація бере на себе зобов'язання
відпустити теплову енергію в гарячій
воді Споживачу, а Споживач
зобов'язується прийняти та оплатити її
вартість за діючими тарифами (цінами) в
терміни та порядку, встановленими
умовами цього Договору та додатками до
Договору, що є його невід'ємними
частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час
виконання умов цього Договору, а також
вирішення всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, сторони зобов'язуються
керуватися Законом України "Про
теплопостачання", "Правилами будови і
безпечної експлуатації трубопроводів
пари та гарячої води", "Правилами
технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж", та іншими актами
цивільного законодавства і
нормативно-правовими актами та
документами.

Пунктами 3.2.6., 3.2.26. Договору передбачені
обов'язки Споживача, а саме: виконувати
умови та порядок оплати спожитої
теплової енергії в обсягах і в терміни,
які передбачені договором, та
щомісячно у строки, визначені даним
договором, повертати
Теплопостачальній організації
підписаний уповноваженою особою та
належним чином оформлений акт
приймання-передачі теплової енергії в
гарячій воді (далі - Акт).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік
споживання теплової енергії на потреби
опалення та гарячого водопостачання
проводиться за приладами комерційного
обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. - 6.4. Договору
передбачено, що розрахунки за даним
договором здійснюються в грошовій
формі відповідно до встановлених
органами місцевого самоврядування
тарифів (цін) діючих на час розрахунків
(Додаток № 5 до цього договору) та на
підставі показань приладів
комерційного обліку теплової енергії
або даних, встановлених розрахунковим
способом. Розрахунковим періодом є
календарний місяць. Оплата за теплову
енергію проводиться шляхом
перерахування грошових коштів у
розрахунковому періоді на поточний
рахунок Теплопостачальної
організації. Остаточні розрахунки за
відпущену у розрахунковому періоді
теплову енергію здійснюються
Споживачем на підставі акту
приймання-передачі теплової енергії у
термін до 25 числа місяця, наступного за
розрахунковим. При наявності приладів
комерційного обліку - обсяги спожитої
теплової енергії визначаються за
фактичними показниками приладів
обліку. Споживачам, що не мають
приладів комерційного обліку, обсяги
фактично спожитої теплової енергії
визначаються згідно з договірними
тепловими навантаженнями з
урахуванням середньомісячної
температури зовнішнього повітря,
холодної води та кількості годин (діб)
роботи тепловикористовуючого
обладнання Споживача у розрахунковому
періоді.

Згідно з п. 6.5. Договору сторони дійшли
згоди, що при перерахуванні коштів за
теплову енергію у платіжному документі
Споживач повинен зазначати район
міста, номер та дату даного договору. За
наявності заборгованості за даним
договором Теплопостачальна
організація зараховує кошти, що
надійшли від Споживача, як погашення
заборгованості за теплову енергію,
відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.6. Договору, сторони
врегулювали питання приймання
передачі документів за розрахунковий
період, зокрема Споживач з 10 по 12 число
місяця, наступного за розрахунковим,
повинен отримати від
Теплопостачальної організації рахунок
- фактуру, акт приймання - передачі
теплової енергії, податкову накладну
(платникам ПДВ), акт звіряння
розрахунків (за вимогою Споживача).

Відповідно до п. п. 6.6.1., 6.6.2. Договору
отриманий акт приймання-передачі
теплової енергії Споживач повинен
підписати, оформити належним чином та
повернути на адресу Теплопостачальної
організації на протязі п'яти днів з
дати отримання. Датою отримання акту
вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення
представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена у відбитку
поштового штемпеля на документі, що
зроблений поштовим відділенням та
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - 3 дні, по області - 5
днів, по Україні - 7 днів). В разі
наявності заперечень щодо даних,
зазначених в Акті, Споживач
зобов'язаний надати Теплопостачальній
організації нормативно обґрунтовані
заперечення до даного Акту з
додаванням відповідних документів та
погодити з Теплопостачальною
організацією всі розбіжності у
встановлений пунктом 6.6.1. договору
строк. У разі неотримання Акту
приймання-передачі, або обґрунтованих
заперечень в його підписанні, у
встановлений договором термін, акт
підписується Теплопостачальною
організацією з позначенням про відмову
у підписанні його Споживачем, та
оформлений таким чином акт вважається
погодженим і є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в ньому розрахунковий
період.

Згідно з п. 6.6.3. Договору при отриманні
заперечень в підписанні акту та
доказів в обґрунтуванні заперечень до
нього, Теплопостачальна організація
розглядає їх та надає відповідь про
прийняття або відмову у прийнятті
заперечень. При прийнятті заперечень
до акту вносяться відповідні
коригування в акті наступного місяця. У
разі відмови у прийнятті заперечень,
Теплопостачальна організація надає
нормативно обґрунтовану відповідь.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей
договір набуває чинності з 01 вересня 2006
року і діє до 01 вересня 2007 року.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє
свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його
припинення;

- прийняття відповідного рішення
господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору договір
вважається продовженим на кожний
наступний рік від дати, вказаної в п.
10.1., якщо не відбулась ні одна із
обставин, вказаних у п. 10.2.

Докази припинення договору в
матеріалах справи відсутні, а тому він
є пролонгованим за приписами п. 10.4.
Договору. Отже, умови договору є
дійсними і на момент розгляду даного
спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач
в порушення умов договору не виконав
належним чином свої договірні
зобов'язання, а саме не здійснив оплату
за спожиту теплову енергію за період з
липня 2013 року по липень 2014 року,
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість в розмірі 707971,53 грн., яку
і намагається стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з липня 2013 року по липень 2014 року
позивач відпустив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 754394,33 грн., що
підтверджується підписаними сторонами
у справі без зауважень та заперечень
актами приймання-передачі теплової
енергії, зокрема:

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.07.2013 року за липень 2013
року - на суму з ПДВ 15296,87 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.08.2013 року за серпень 2013
року - на суму з ПДВ 11745,65 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 30.09.2013 року за вересень 2013
року - на суму з ПДВ 25158,31 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.10.2013 року за жовтень 2013
року - на суму з ПДВ 59245,57 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 30.11.2013 року за листопад 2013
року - на суму з ПДВ 92043,23 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.12.2013 року за грудень 2013
року - на суму з ПДВ 105870,70 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.01.2014 року за січень 2014
року - на суму з ПДВ 107795,59 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 28.02.2014 року за лютий 2014 року
- на суму з ПДВ 136006,68 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.03.2014 року за березень 2014
року - на суму з ПДВ 91963,94 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 30.04.2014 року за квітень 2014
року - на суму з ПДВ 43245,01 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.05.2014 року за травень 2014
року - на суму з ПДВ 29159,17 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 30.06.2014 року за червень 2014
року - на суму з ПДВ 13031,66 грн.;

актом приймання-передачі теплової
енергії від 31.07.2014 року за липень 2014
року - на суму з ПДВ 23831,95 грн.

Втім, акти приймання передачі теплової
енергії за червень та липень 2014 року
відповідачем не підписувалися і не
поверталися позивачу та жодних
заперечень до них відповідач не надав,
про що позивачем в порядку п. 6.6.2
договору здійснені на вказаних актах
позначення про відмову у їх підписанні
відповідачем. При цьому згідно умов
вказаного пункту договору оформлені
таким чином зазначені акти вважаються
погодженими і є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в них розрахунковий період.

На підставі актів приймання-передачі
теплової енергії позивачем були
виписані рахунки № 501057 на оплату від
31.07.2013 року, 31.08.2013 року, 30.09.2013 року,
31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 31.12.2013 року,
31.01.2014 року, 28.02.2014 року, 31.03.2014 року,
30.04.2014 року, 31.05.2014 року, 30.06.2014 року,
31.07.2014 року (а.с. 24 - 36).

Акти приймання-передачі теплової
енергії та рахунки були вручені
представникам відповідача нарочно, що
підтверджується витягом з журналу про
вручення рахунків та актів
приймання-передачі теплової енергії за
період з липня 2013 року по липень 2014
року, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с. 56 - 67).

Докази у справі свідчать, що
відповідачем була здійснена часткова
оплата спожитої теплової енергії за
договором на загальну суму 46422,80 грн., що
підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку
позивача та платіжним дорученням,
зокрема:

- банківською випискою від 11.12.2014 року
на суму 10000,00 грн., з яких в оплату
заборгованості за липень 2013 року
позивачем зарахована сума в розмірі
7177,23 грн.;

- банківською випискою від 20.11.2013 року
на суму 19245,57 грн., яка зарахована в
оплату заборгованості за жовтень 2013
року;

- банківською випискою від 10.07.2014 року
на суму 10000,00 грн., яка зарахована в
оплату заборгованості за липень 2014
року;

- банківською випискою від 23.07.2014 року
на суму 5000,00 грн., яка зарахована в
оплату заборгованості за липень 2014
року;

- платіжним дорученням № 748 від 25.07.2014
року на суму 5000,00 грн., яка зарахована в
оплату заборгованості за липень 2014
року.

Таким чином, з врахуванням здійснених
відповідачем часткових оплат залишок
боргу останнього за спожиту теплову
енергію станом на час прийняття
рішення у справі складає 707971,53 грн.,
який є не оплачений, у зв'язку із чим
позивач намагається стягнути вказану
суму у судовому порядку.

Судом дана належна правова
кваліфікація правовідносинам сторін.
За своєю правовою природою між
сторонами укладено договір
купівлі-продажу, різновидом якого є
договір на постачання продукту, яким
виступає теплова енергія та її види.
Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
учасниками судового процесу є суб'єкти
господарювання, в розумінні ст. 55 ГК
України, тому до спірних правовідносин
слід застосувати норми права, які
регулюють питання постачання
продукції - теплової енергії, зокрема
договір постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за
договором постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає з характеру відносин
сторін. Тобто, положення про порядок
оплати товару - теплової енергії, його
ціни, порядку розрахунків потрібно
брати із загальних положень,
присвячених договору купівлі-продажу,
а саме використовувати вимоги ст. ст.
655-697 ЦК України

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати.
Покупець зобов'язаний сплатити повну
ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права,
передбаченої у статтях 24, 25 Закону
України "Про теплопостачання" № 2633-IV
від 02.06.2005 року споживач теплової
енергії несе відповідальність за
порушення умов договору з
теплопостачальною організацією, а
також відповідних нормативно-правових
актів. Статтями 24, 25, 26, 29 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV
від 24.06.2004 року передбачені умови
укладення договорів на
теплопостачання.

Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать що
відповідач не повністю розрахувався з
позивачем, а наявність заборгованості
за спожиту теплову енергію за
договором в сумі 707971,53 грн.
підтверджена матеріалами справи, з
врахуванням здійснених відповідачем
часткових оплат боргу.

В силу загальної норми, передбаченої у
статті 599 ЦК України, та спеціальної
норми, визначеної у частині першій ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення
з боку відповідача своїх зобов'язань за
договором щодо не здійснення в повному
обсязі оплати за спожиту теплову
енергію, а наявність заборгованості в
сумі 707971,53 грн. підтверджена актами
приймання-передачі теплової енергії,
виставленими до оплати рахунками за
період з липня 2013 року по липень 2014
року, які є первинними документами,
згідно яких проводяться розрахунки між
сторонами у справі, з врахуванням
здійснених відповідачем часткових
оплат. Відповідач визнав наявність
боргу, що підтверджується його
письмовими поясненнями та матеріалами
справи, однак доказів оплати
заборгованості за спожиту теплову
енергію за договором станом на час
розгляду справи суду не надав,
заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги
Концерну "Міські теплові мережі" в
особі філії Концерну "Міські теплові
мережі" Комунарського району до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера" про
стягнення заборгованості за спожиту
теплову енергію за договором
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 501057 від 01.09.2006 року в
сумі 707971,53 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Пояснення відповідача виникнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію скрутним фінансовим
становищем підприємства та
незадовільною платіжною дисципліною
громадян, які проживають в житловому
фонді відповідача, приймаються судом
до уваги з огляду на приписи ст. 42 ГК
України, оскільки вказані обставини є
ризиками його підприємницької
діяльності, та не звільняють
останнього від виконання своїх
зобов'язань за договором та не є
підставою для звільнення від виконання
взятих ним на себе договірних
зобов'язань.

Щодо клопотання про надання
розстрочки виконання рішення суду слід
зазначити наступне.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Законодавець визначає, що розстрочка
означає виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" підставою
для розстрочки, відстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
суд повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Клопотання про надання розстрочки
виконання рішення суду мотивоване
відповідачем наявністю обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, до яких
останній відносить скрутне фінансове
становище підприємства та
незадовільну платіжну дисципліну
громадян, які проживають в його
житловому фонді.

Вказані обставини, боржник вважає
винятковими, оскільки вони
перешкоджають своєчасно виконати
рішення у спосіб та порядок визначені
судом, а тому просить задовольнити його
заяву про надання відстрочки виконання
рішення суду.

На підтвердження викладених обставин
відповідач надав суду довідку про
дебіторську заборгованість
підприємства станом на 01.10.2014 року.

З довідки вбачається, що станом на
01.10.2014 року дебіторська заборгованість
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера" складає
903766,34 грн., в тому числі:

- по житлово-комунальним послугам
(фізичні особи) в сумі 500672,93 грн.;

- по наданим послугам (ПАТ «МОСТОБУД») в
сумі 110564,80 грн.;

- по наданим послугам (ТОВ
«Містобудівельний загін № 73») в сумі
58160,00 грн.;

- по наданим послугам (ТОВ
«МОСТСТРОЙКОМ») в сумі 20050,00 грн.;

- по наданим послугам (ТОВ
«Містобудівельний загін № 122») в сумі
45320,00 грн.;

- по наданим послугам (ПАТ «ЗАЗ») в сумі
88080,00 грн.;

- по наданим послугам з оренди в сумі
56037,78 грн.;

- інше в сумі 24880,83 грн.

Втім, суд звертає увагу відповідача, що
підставою для вчинення судом дій,
передбачений ст. 121 ГПК України є
фінансовий стан підприємства що
підтверджується документами первинної
фінансової звітності: звіт про
фінансові результати, баланс
підприємства за останній період
відповідно до форми та вимог,
передбачених "Положенням (стандарту)
бухгалтерського обліку 2" "Баланс",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 87 від 31.03.1999 року, не
надано відомостей про наявне у нього
рухоме та нерухоме майно, за рахунок
якого можливо провести стягнення.
Однак, таких доказів відповідачем суду
не надано. Також не надано відомості
про відкриті рахунки у банках та
залишки коштів на цих рахунках.

При цьому відповідачем не обґрунтована
вимога про надання розстрочки
виконання рішення суду саме строком на
два роки.

Крім того, слід зазначити, що наявність
дебіторської заборгованості
відповідача не є беззаперечною
підставою для надання розстрочки
виконання рішення. Неможливість
виплати за судовим рішенням
відповідачем має доводитися в
загальному порядку.

Поряд з цим, надання розстрочки та
відстрочки, у т. ч. зміну способу та
порядку виконання рішення суду є
правом, а не обов'язком суду. Посилання
заявника на обставини, які не
підтвердженні засобами доказування, не
вказують на ускладнення або
неможливість виконання рішення суду та
не є підставою для надання розстрочки
суб'єкту господарювання.

Таким чином, оскільки посилання
боржника щодо ускладнення виконання
рішення суду не підтверджені
відповідними доказами, а обставини,
наведені Товариством з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера" не є
винятковими, тому суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення його клопотання.

Втім суд звертає увагу
відповідача, що він не позбавлений
можливості звернутися із заявою в
порядку ст. 121 ГПК України знову,
надавши документи, які підтверджують
його фінансовий стан.

Також слід зазначити, що сторони у
справі мають також можливість укласти
мирову угоду в процесі виконання
рішення суду.

При поданні позову про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію в сумі 761056,53 грн. позивачем був
сплачений судовий збір в сумі 15881,13 грн.
При цьому в позовній заяві позивач
просив повернути йому зайво сплачену
суму судового збору в розмірі 660,00 грн.

В процесі розгляду справи позивачем
був зменшений розмір позовних вимог до
суми 707971,53 грн. Так, статтею 7 Закону
України "Про судовий збір" врегульовано
загальні питання повернення сплачених
сум судового збору, зокрема згідно з п.
1 ч. 1 вказаної статті визначено, що
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, у зв'язку із зменшенням розміру
позовних вимог, виявлена переплата
позивачем за платіжним дорученням №
21922 від 09.10.2014 року на користь
державного бюджету судового збору в
сумі 1721,70 грн. у зв'язку із чим, згідно
положень ч. 2 ст. 7 вказаного Закону
судовий збір, сплачений за вказаним
платіжним дорученням в розмірі
переплаченої суми 1721,70 грн. підлягає
поверненню на розрахунковий рахунок
Концерну "Міські теплові мережі".

Враховуючи викладене, витрати зі
сплати судового збору в сумі 14159,43 грн.,
покладаються на відповідача у справі -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера" відповідно
до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
18.12.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України, було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України
"Про теплопостачання", ст. ст. 24, 25, 26, 29
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", п. 1 ч. 1 Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 55, 193 ГК України, ст.
ст. 530, 599, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст. ст. 33,
34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Концерну "Міські
теплові мережі" в особі Філії Концерну
"Міські теплові мережі" Комунарського
району до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соцсфера", 69027,
м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 39,
, на користь:

- Концерну "Міські теплові мережі", 69091,
м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137,
, п/р зі спеціальним
режимом використання № 2813,
№ 1951 у Філії-Запорізьке обласне
управління ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 313957, в особі філії
Концерну "Міські теплові мережі"
Комунарського району, 69059, м. Запоріжжя,
вул. Парамонова, буд. 15-В, основний борг
в сумі 707971 (сімсот сім тисяч дев'ятсот
сімдесят одна) грн. 53 коп., витрати по
сплаті судового збору в сумі 14159
(чотирнадцять тисяч сто п'ятдесят
дев'ять) грн. 43 коп., видавши наказ.

3. Повернути Концерну "Міські теплові
мережі", 69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, буд. 137, ,
на п/р зі спеціальним режимом
використання № 1951 у
Філії-Запорізьке обласне управління
ПАТ "Державний ощадний банк України",
МФО 313957, в особі філії Концерну "Міські
теплові мережі" Комунарського району,
69059, м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд.
15-В, з Державного бюджету України,
одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі
(Орджонікідзевський район), 22030001, банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, ,
рахунок № 3007, судовий збір в сумі
1721 (одна тисяча сімсот двадцять одна)
грн. 70 коп., сплачений згідно платіжного
доручення № 21922 від 09.10.2014 року, про що
винести відповідну ухвалу.

Повне рішення складено - 23.12.2014 року

Суддя
О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.