КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 910/12311/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від прокуратури: Вакулюк Д.С. - посв.
№018332 від 16.07.2013р.;

від позивача: Временова М.О. -
представник за дов. №2302-вих-2824 від
22.10.2014р.;

від відповідача 1: Смосюк С.М. -
представник за дов. б/н від 312.12.2013р.;

від відповідача 2: Временова М.О. -
представник за дов. №1104-2740 від 01.2.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 10.09.2014 р.

у справі № 910/12311/14 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Прокурора Личаківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи"

про стягнення заборгованості по
орендній платі в розмірі 210 262,18 грн.

за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи"

до Прокурора Личаківського району м.
Львова в інтересах держави в особі

Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради

Львівської міської ради

про стягнення заборгованості в розмірі
614992,07 грн. та визнання незаконним
нарахування орендної плати.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Личаківського району м.
Львова (далі - прокурор) в інтересах
держави в особі Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради (далі
- позивач за первісним позовом)
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" (далі
- відповідач за первісним позовом) про
стягнення заборгованості по орендній
платі в розмірі 210262,18 грн.

09.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду першої інстанції
(канцелярію) від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" надійшов
зустрічний позов до Прокурора
Личаківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Львівської міської ради
про стягнення з Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
фактично сплачену ним орендну плату в
розмірі 614 992,07 грн. та визнати
незаконним нарахування орендної плати
за користування будівлею за адресою: м.
Львів, вул. І. Федорова, буд. 28 за період
з 19.08.2011 р. по 28.09.2011 р. та в період з 01.08.2012
р. до моменту набуття законної сили
рішенням суду у даній справі

23.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду першої інстанції
(канцелярію) від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" надійшло
клопотання про залучення іншого
відповідача, в якому він просить
залучити Львівську міську раду у
якості іншого відповідача, оскільки
Львівська міська рада, як власник
нежитлового будинку за адресою: м.
Львів, вул. Федорова, 28, а також як орган,
який безпосередньо приймає рішення
про порядок використання орендної
плати, що надходить до місцевого
бюджету та Управління комунальної
власності Львівської міської ради, як
орган, на якого покладено функції
орендодавця, несуть солідарну
відповідальність за неможливість
використання орендованого майна
Позивачем за цільовим призначенням.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.07.2014 р. залучено Львівську
міську раду до участі в справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача за зустрічним
позовом.

28.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду першої інстанції
(канцелярію) від позивача за зустрічним
позовом надійшла заява про зміну
предмету позову, в якій останній просив
солідарно стягнути з Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та Львівської міської
ради фактично сплачену ним орендну
плату в розмірі 614 992,07 грн. та визнати
незаконним нарахування орендної плати
за користування будівлею за адресою: м.
Львів, вул.. І. Федорова, буд. 28 за період
з 19.08.2011 р. по 28.09.2011 р. та в період з 01.08.2012
р. до моменту набуття законної сили
рішенням суду у даній справі, яка була
прийнята судом.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 р. первісні позовні
вимоги Прокурора Личаківського району
м. Львова в інтересах держави в особі
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради - задоволено
повністю. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" на
користь Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради 210262,18
грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" в доход
Державного бюджету України 4205,25 грн. В
задоволенні зустрічного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" звернулося з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
10.09.2014р., у справі №910/12311/14, та прийняти
нове, яким у задоволенні первісних
позовних вимог Прокурора
Личаківського району міста Львова в
інтересах держави в особі Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради відмовити у повному
обсязі, а зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські інвестиційні системи» -
задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарський суд міста Києва неповно
з'ясував обставини справи, визнав
обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що
внаслідок ухвалення судових рішень він
був позбавлений можливості
користуватись орендованим за
договором оренди № Г-5874-7 нерухомим
майном за цільовим призначенням в
період з 19.08.2011 р. по 28.09.2011 р. та в період
з 01.08.2012 р. по 08.07.2014 р. через обставини,
за які він не відповідає.

Також, апелянт вказав, що сума орендної
плати у розмір 614992,07 грн. сплачена за
період в який об'єкт оренди не міг
використовуватись, підлягає поверхню
скаржнику відповідно до умов ч. 1 ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 29.09.2014 р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" було
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 04.11.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду № 910/12311/14 від
13.11.2014р. "Про зміну складу колегії
суддів" в зв'язку з перебуванням судді
Коротун О.М. у відрядженні було
доручено розгляд апеляційної скарги у
справі №910/12311/14 колегії суддів у
складі: Сулім В.В. - головуючий суддя,
суддів Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 13.11.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду № 910/12311/14 від
02.12.2014р. "Про зміну складу колегії
суддів" в зв'язку з виходом судді
Коротун О.М. з відрядження, яка входить
до постійного складу колегії було
доручено розгляд апеляційної скарги у
справі №910/12311/14 колегії суддів у
складі: Сулім В.В. - головуючий суддя,
суддів Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду Київської області від 29.09.2014р.
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" - без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 18.12.2008 р. між
Управлінням комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради (орендодавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" (орендар) було
укладено договір оренди № Г-5874-7
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень), відповідно до умов якого
сторони погодили, що орендодавець
зобов'язався передати, а орендар
прийняти в строкове платне
користування нерухоме майно - будівлю
загальною площею 600,3 кв.м., яка
розташована за адресою: м. Львів, вул. І.
Федорова, буд. 28.

Відповідно до р. 2 договору оренди №
Г-5874-7 нерухомого майна (будівель,
споруд, приміщень) об'єкт оренди буде
використовуватись орендарем для
готелю з подальшим створенням
(будівництвом) готелю з об'єктами
інфраструктури (цілісного майнового
комплексу).

Згідно п. 5.2. договору оренди № Г-5874-7
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень), орендна плата
перераховується орендарем не пізніше 20
числа місяця за попередній місяць.

Прокурор обґрунтовуючи первісні
позовні вимоги, зазначає, що Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" свої
зобов'язання за спірним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого станом на 01.06.2014 р., за період з
січня 2014 року по травень 2014 року,
відповідачем за первісним позовом не
було сплачено в повному обсязі орендну
плату за користування об'єктом оренди
та допущено заборгованість на загальну
суму 210262,18 грн.

Зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" в
свою чергу було вмотивовано тим, що
Ухвалою Галицького районного суду
міста Львова від 19.08.2011 р. у справі №
2а-163/11/1304 в порядку забезпечення позову
було зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи"
припинити проведення будь-яких
підготовчих та будівельних робіт на
земельній ділянці по вул. по вул.
Федорова, 23, 25 та 28 у м. Львові і
звільнити вказану територію від
будівельної техніки.

Ухвалою Галицького районного суду
міста Львова від 28.09.2011 р. у справі №
2а-163/11/1304 накладено згідно Ухвали
Галицького районного суду міста Львова
від 19.08.2011 р. заборону скасовано. Однак,
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2012 р. у
справі № 2а-163/11/1304 скасовано Ухвалу
Галицького районного суду міста Львова
від 28.09.2011 р. Внаслідок таких судових
рішень позивач був позбавлений
можливості користуватись орендованим
за договором оренди № Г-5874-7 нерухомим
майном за цільовим призначенням в
період з 19.08.2011 р. по 28.09.2011 р. та в період
з 01.08.2012 р. по 08.07.2014 р. через обставини,
за які він не відповідає.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, внаслідок
укладення договору оренди № Г-5874-7
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень) між сторонами згідно з п. 1 ч.
2 ст. 11 Цивільного кодексу України,
виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч. 1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно з частиною першою та частиною
сьомою статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Так, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що
внаслідок ухвалення судових рішень він
був позбавлений можливості
користуватись орендованим за
договором оренди № Г-5874-7 нерухомим
майном за цільовим призначенням в
період з 19.08.2011 р. по 28.09.2011 р. та в період
з 01.08.2012 р. по 08.07.2014 р. через обставини,
за які він не відповідає, з огляду на
наступне.

Ухвалою Галицького районного суду
міста Львова від 19.08.2011 р. у справі №
2а-163/11/1304 в порядку забезпечення позову
було зобов'язано, зокрема, скаржника
припинити проведення будь-яких
підготовчих та будівельних робіт на
земельній ділянці по вул. по вул.
Федорова, 23, 25 та 28 у м. Львові і
звільнити вказану територію від
будівельної техніки.

Проте, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
відповідно до пункту 1.1. договору
оренди № Г-5874-7 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень), предметом
останнього є прийняття Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи"
(скаржник) в строкове платне
користування нерухоме майно - будівлю
загальною площею 600,3 кв.м., яка
розташована за адресою: м. Львів, вул. І.
Федорова, буд. 28.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що Ухвалою Галицького
районного суду міста Львова від 19.08.2011
р. у справі № 2а-163/11/1304 не було
позбавлено скаржника використовувати
саме будівлю, яку останньому передано в
оренду на підставі спірного договору
оренди.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України, підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського
кодексу України підприємництво
здійснюється на основі комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику.

Таким чином, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
заборона суду щодо проведення
будь-яких підготовчих та будівельних
робіт на земельній ділянці по вул. по
вул. Федорова, 23, 25 та 28 у м. Львові та
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" звільнити
вказану територію від будівельної
техніки є комерційним ризиком позивача
за зустрічним позовом під час
здійснення останнім підприємницької
діяльності.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що сума
орендної плати у розмір 614992,07 грн. за
період який договір оренди не міг
використовуватись, підлягає поверхню
скаржнику відповідно до умов ч. 1 ст. 1212
Цивільного кодексу України, з огляду на
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають:

1) набуття або збереження майна однією
особою (набувачем) за рахунок іншої
(потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не
збільшення майна у іншої особи
(потерпілого);

3) обумовленість збільшення або
збереження майна н стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 Цивільного
кодексу України дає можливість дійти
висновку про те, що чинний договір чи
інший правочин є достатньою та
належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 Цивільного кодексу
України.

Так, загальна умова частини першої ст.
1212 Цивільного кодексу України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зі сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню іншій стороні на
підставі ст. 1212 Цивільного кодексу
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 -
607, 609 Цивільного кодексу України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, ст. 1212 Цивільного
кодексу України може бути застосована
тільки після того, як така правова
підстава в установленому порядку
скасована, визнана недійсною, змінена,
припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач за зустрічним позовом набув
майно за існування достатніх правових
підстав, у спосіб, що не суперечить
цивільному законодавству.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд приймає
як належне посилання позивача за
первісним позовом, що правовідносини
сторін регулюються нормами
зобов'язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не ст. 1212 Цивільного кодексу України, на
яку посилався позивач за зустрічним
позовом як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої ст. 1212 Цивільного
кодексу України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
зустрічних позовних вимог в повному
обсязі.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення первісних позовних вимог
Прокурора Личаківського району м.
Львова в інтересах держави в особі
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" на користь
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради 210262,18 грн.
заборгованості по орендній платі за
договором оренди № Г-5874-7 нерухомого
майна (будівель, споруд, приміщень) за
період з січня 2014 року по травень 2014
року в повному обсязі, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" ані суду першої
інстанції, ані суду апеляційної
інстанції не надано в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України належних та допустимих
доказів на підтвердження сплати
заборгованості за спірним договором
оренди № Г-5874-7 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень) за період
з січня 2014 року по травень 2014 року.

Тобто, як правильно встановлено судом
першої інстанції Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи" були
порушені зобов'язання щодо вжиття
заходів для забезпечення надходження
коштів за орендовану будівлю, що
призвело до виникнення заборгованості
перед Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України).За договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", орендар за користування
об'єктом оренди вносить орендну плату
незалежно від наслідків господарської
діяльності.

Пункт. 7.2 договору оренди визначає
обов'язок орендаря вносити орендну
плату своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.3 договору оренди,
орендна плата сплачується орендарем не
пізніше 20 місяця за попередній місяць у
встановленому нормативними
документами власника майна поряду.

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 07.12.2007р.
№1100 «про затвердження Положення про
управління комунальної власності
Львівської міської ради та його
структури у новій редакції» таким
органом є управління комунальної
власності, до компетенції якого згідно
з п. 4.6 згаданого положення віднесено
здійснення обліку орендних платежів та
контролю за їх надходженням.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, станом на час
прийняття спірного рішення
заборгованість зі сплати орендної
плати за користування об'єктом оренди
за умовами спірного договору становить
210262,18 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано повністю задовольнив
первісні позовні вимоги та відмовив в
задоволенні зустрічних позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального
права не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
10.09.2014р. у справі №910/12311/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
інвестиційні системи" - задоволенню не
підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські інвестиційні системи"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014р. у справі №910/12311/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12311/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк