ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа № 914/3490/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Державного вищого
навчального закладу «Національний
лісотехнічний університет України», м.
Львів

третя особа: ПАТ «Львівгаз», м. Львів

про: стягнення 52 129,77 грн.
заборгованості

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача: Єфременко О.О.
(довіреність № 14-88 від 18.04.2014 року)

від відповідача: Цюпка Л.М. (довіреність
№ 38-42 від 14.10 2014 року)

від третьої особи: не з'явився

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 09.12.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Державного вищого
навчального закладу «Національний
лісотехнічний університет України»
про стягнення 52 129,77 грн.
заборгованості.

Ухвалою суду від 06.10.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 16.10.2014 року. Рух
справи викладено в попередніх ухвалах
суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору №12/679-ТЕ-21 купівлі-продажу
природного газу від 18.10.2012 року в
частині повної та вчасної оплати
вартості поставленого природного газу,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив позов задоволити
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив повністю.

Третя особа явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

18.10.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(Продавець) та Державним вищим
навчальним закладом «Національний
лісотехнічний університет України»
(Покупець) укладено Договір №12/679-ТЕ-21
купівлі-продажу природного газу
(Договір), відповідно до п.1.1. якого
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю у 2012 року природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ (надалі - газ), на умовах
цього Договору.

Згідно з п.5.1. Договору ціна (граничний
рівень цін) на газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На момент закінчення строку дії
договору позивачем свої зобов'язання
були виконані в повному обсязі та
поставлено природного газу за період з
листопада по грудень 2012 року в обсязі
30,185 тис.м.куб. на загальну суму 39 518,19
грн., що підтверджується долученими до
матеріалів справи актами
приймання-передачі природного газу.

Як зазначив позивач у позовній заяві,
відповідач прострочив оплату за
поставлений у листопаді, грудні 2012 року
природний газ, у зв'язку з чим станом на
12.08.2014 року позивачем нараховано пеню у
розмірі 2923,82 грн., 3 % річних у розмірі
1915,21 грн., 7 % штрафу в розмірі 2766,27 грн.,
інфляційні нарахування у розмірі 5006,27
грн. Відповідач не виконав грошове
зобов'язання на суму 39518,19 грн.

В якості доказів погашення
заборгованості відповідачем долучено
копії платіжних доручень №181 від 19.02.2013
р. на суму 22095,37 грн. та № 258 від 06.03.2013 р.
на суму 17422,82 грн., всього на суму 39518,19
грн., що відповідає сумі заборгованості
за Договором №12/679-ТЕ-21 купівлі-продажу
природного газу від 18.10.2012 року. В графі
«призначення платежу» вказано Договір
№13/3389-ТЕ-21 від 12.02.2013 р.

18.11.2014 року відповідач звернувся до
позивача з листом №38-801, в якому
повідомив, що університетом при оплаті
за надання послуг купівлі-продажу
природного газу згідно Договору
№12/679-ТЕ-21 за листопад-грудень 2012 р.
помилково в платіжних дорученнях №181
від 19.02.2013 р. та № 258 від 06.03.2013 р. в графах
«призначення платежу» був вказаний
номер договору 13/3389-ТЕ-21 замість
12/679-ТЕ-21. Відтак, відповідач просив
змінити призначення платежу за
Договором 13/3389-ТЕ-21 на Договір
№12/679-ТЕ-21.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором.

У свою чергу відповідач не здійснив
вчасної оплати вартості поставленого
природного газу, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість.

У своєму відзиві від 14.10.2014 р. №01-563 на
позовну заяву відповідач зазначив про
те, що оскільки акти приймання-передачі
природного газу за листопад та грудень
2012 року підписані із запізненням, то
обов'язок остаточного розрахунку за
газ, поставлений у зазначені періоди,
виник після підписання зазначених
актів.

Суд не бере до уваги вказані
твердження, оскільки підписання акту
приймання-передачі природного газу із
запізненням не звільняє відповідача
від обов'язку вчасної оплати газу та
від відповідальності за несвоєчасно
проведену оплату поставленого газу, а в
пункті 6.1. Договору відсутня прив'язка
до підписання актів
приймання-передачі, а встановлено
строк оплати до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

В якості доказів погашення
заборгованості відповідачем долучено
копії платіжних доручень №181 від 19.02.2013
р. на суму 22095,37 грн. (що відповідає сумі
згідно Акту приймання-передачі
природного газу від 31.12.2012 р.) та № 258 від
06.03.2013 р. на суму 17422,82 грн. (що відповідає
сумі згідно Акту приймання-передачі
природного газу від 30.11.2012 р.), всього на
суму 39518,19 грн., що відповідає сумі
заборгованості за Договором №12/679-ТЕ-21
купівлі-продажу природного газу від
18.10.2012 року.

У своїх поясненнях (вх.№52125/14 від 01.12.2014
р.) відповідач зазначив, що між
сторонами Договори купівлі-продажу
природного газу укладаються щорічно.
Кошти за надані послуги
перераховуються на єдиний
розрахунковий рахунок позивача.
Бухгалтерією університету при
перерахуванні коштів за
листопад-грудень 2012 р. (платіжні
доручення № 181 від 19.02.2013 р. та №
258 від 06.03.2013 р.) випадково була допущена
помилка в графі «призначення платежу»,
а саме був вказаний діючий Договір 2013 р.
№13/3389-ТЕ-21 замість №12/679-ТЕ-21.

Із вказаного випливає, що відповідач,
маючи намір погасити заборгованість за
Договором № 12/679-ТЕ-21 від 18.10.2012 року
помилково у графі «призначення
платежу» вказав інший Договір, а саме
«№13/3389-ТЕ-21 від 12.02.2013 р.», у зв'язку з чим
18.11.2014 року відповідач звернувся з
відповідним листом №38-801 про зміну
призначення платежу до позивача.

Відтак, університет вчасно оплатив
спірну суму боргу, однак при
перерахуванні коштів випадково
помилився в графі «призначення
платежу», проте, вжив всіх залежних від
університету заходів для належного
виконання зобов'язання, а позивач не
поніс жодних втрат, оскільки гроші були
все-таки перераховані на його рахунок
хоч і з іншим призначенням платежу.

Крім того, у відповідності до п.6.3.
Договору купівлі-продажу природного
газу кошти, які надійшли від Покупця,
будуть зараховані як передоплата за
умови відсутності заборгованості за
цим Договором.

Отже, платежі відповідача не могли
зараховувати позивачем по договору
13/3389-ТЕ-21 від 12.02.2013 р., якщо існувала
заборгованість по Договору № 12/679-ТЕ-21
від 18.10.2012 року.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача 39518,19 грн.
основного боргу не підлягає до
задоволення.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у
разі невиконання Покупцем умов пункту
6.1. цього Договору Продавець має право
не здійснювати поставку газу Покупцю
або обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

У відповідності до положень статті 549
ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону
України розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати розміру подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Суд здійснив перерахунок розміру
штрафних санкцій, що підлягають до
стягнення з відповідача, а саме:

- на суму 17422,82 грн. (згідно Акту
приймання-передачі природного газу від
30.11.2012 р.) за період з 15.12.2012 р. (дата
прострочення) по 19.02.2013 р. (погашення
згідно платіжного доручення №181 від
19.02.2013 р. на суму 22095,37 грн.);

- на суму 22095,37 грн. (згідно Акту
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 р.), з яких: на суму 4672,55 грн. за
період з 15.01.2013 р. (початок прострочення)
по 19.02.2013 р. (часткове погашення згідно
платіжного доручення №181 від 19.02.2013 р.
на суму 22095,37 грн.), і на решту суми 17422,82
грн. за період з 15.01.2013 р. (початок
прострочення) по 06.03.2013 р. (погашення
згідно платіжного доручення № 258 від
06.03.2013 р. на суму 17422,82 грн.).

Оцінюючи обсяг вини відповідача в
частині застосування штрафу як виду
неустойки в сукупності з приписом п. 6.3
Договору, суд виходить з того, що мало
місце порушення відповідача в частині
формулювання призначення платежу у
платіжних дорученнях. Разом з тим
матеріалами справи підтверджено, що
відповідач мав намір сплатити таку
заборгованість за Договором 2012 року і
фактично оплатив.

У відповідності до п. 3 статті 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи надані відповідачем
пояснення, беручи до уваги, що описані
обставини не завдали суттєвої
матеріальної шкоди позивачу, оскільки
заборгованість фактично відсутня, суд
вважає за доцільне зменшити розмір
штрафу, що підлягає до стягнення з
відповідача на користь позивача, на 50 %.
Відтак, розмір штрафу, що підлягає до
стягнення з відповідача, становить 1
383,14 грн.

З огляду на викладене, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
182,80 грн. 3 % річних, 61,69 грн. інфляційних
нарахувань, 914,01 грн. пені, 1 383,14 грн.
штрафу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 512, 514, 526, 530,
610, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 175, 193, 232 Господарського
кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84,
85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника - Державного
вищого навчального закладу
«Національний лісотехнічний
університет України» (79057, м. Львів, вул.
Генерала Чупринки, буд. 103; ) на користь стягувача - Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ) 182,80
грн. 3 % річних, 61,69 грн.
інфляційних нарахувань, 914,01 грн. пені, 1
383,14 грн. штрафу та 89,08 грн. судового
збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

4. Судовий збір у розмірі 1737,92 грн.
покласти на позивача.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 15.12.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А