ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Справа № 906/657/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія"на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.10.2014 рокуу справі за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія"до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" простягнення коштів

В С Т А Н О В И
В:

у травні 2014 року, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Перша
паливна компанія" звернулося до
господарського суду з позовом про
стягнення з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" 1 169 230 грн.
заборгованості за товар, поставлений
на умовах договору № 16/07-3/13-1 від 16.07.2013
року, 11 692,30 грн. пені, 94 958,70 грн. на
відшкодування інфляційних втрат та 24
751,73 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 17.07.2014 року в
задоволені позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 року
рішення господарського суду першої
інстанції залишено без змін.

Постановлені у справі судові рішення
оскаржено у касаційному порядку й
ухвалою Вищого господарського суду
України від 17.12.2014 року порушено
касаційне провадження за касаційною
скаргою позивача, у якій він
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і просить постановлені у справі судові
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи,
судова колегія вважає, що скарга
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Постановляючи про відмову у позові
господарський суд першої інстанції та
апеляційний господарський суд
виходили з того, що позивачем не надано
доказів виконання п. 5.6 договору №
16/07-3/13-1 від 16.07.2013 року, а тому ненадання
відповідачу податкової накладної, акта
приймання-передачі товару, залізничної
накладної, рахунку-фактури та
сертифіката якості виключає обов`язок
останнього оплатити вартість
отриманого товару відповідно до п. 4.1
договору, тоб-то протягом 60 днів з часу
поставки товару за цим договором.

Проте визнати, що наведене судами
обґрунтування відмови в позові є таким,
що відповідає дійсності не можна.

Відповідно до ст . 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами ст. 692 ЦК України покупець
зобов`язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі, коли не
передбачено розстрочення платежу,
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару є обов`язком покупця.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами обох інстанцій,
відносини сторін врегульовані
договором № 16/07-3/13-1 від 16.07.2013 року, за
умовами якого ТОВ "Перша паливна
компанія" (постачальник) зобов'язалось
поставити залізничним транспортом
бітум дорожній БНД 60/90 (90/130), а ДП
"Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України"
(покупець) прийняти і оплатити цей
товар.

Відповідно до п. 1.2. договору № 16/07-3/13-1
від 16.07.2013 року кількість товару, що
поставляється за цим договором,
визначається специфікаціями, де
узгоджується точний обсяг поставки
тієї або іншої партії товару, а також
граничні показники (мінімальний та/або
максимальний процент відхилення)
об'єму поставки тієї або іншої партії
товару.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна
вартість товару за цим договором
складається із вартості кожної партії
товару, поставленої в межах строку дії
цього договору та відповідно до
специфікацій до договору.

Пунктом 4.1. договору розрахунки за
поставлений товар проводяться шляхом
безготівкового переказу коштів на
поточний рахунок постачальника
вказаний у даному договорі, протягом 60
календарних днів після отримання
товару відповідно до п. 5.4. договору, на
підставі отриманого постачальником
рахунку-фактури (рахунку) та виконання
постачальником пункту 5.6. договору. При
затримці виконання п. 5.6. договору,
відлік строку оплати за товар
розпочинається з дати отримання
відповідних документів.

На узгодження обсягів поставки товару
та його ціни сторони узгодили
специфікації № 1 від 19.07.2013 року і № 2
від 16.08.2013 року і на виконання договору,
залізничним транспортом за накладними
№ 44593036, № 44593036, № 44593036, № 32916306, № 32916306,
№ 32916306 у цистернах № 50577980, № 57292146, №
51154201, № 70703459, № 70704135, № 70704358, у період з
23.07.2013 року по 19.08.2013 року позивач
поставив, а відповідач прийняв без
будь-яких зауважень обумовлений
договором товар загальною вартістю 2 869
230 грн., сплативши за нього у період
жовтня-листопада та грудня 2013 року
1 700 000 грн. і залишок його
заборгованості на час розгляду спору
судом складав 1 169 230 грн.

З відзиву відповідача на позов
вбачається, що обсяги отриманого ним
товару, його вартість, а також розмір
непогашеної заборгованості ним не
оспорюється.

Із підписаних відповідачем актів
приймання-передачі товару № 896 від
27.07.2013 року, № 1008 від 20.08.2013 року
вбачається, що приймання товару
відбулось з дотриманням "Інструкції
про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
і обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України" затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту і
зв`язку України, Державного комітету
України з питань технічного
регулювання і споживчої політики №
281/171/578/155 від 20.05.2008 року.

При цьому акти містять посилання на
нумерацію цистерн та накладні, за якими
отримано товар, що спростовує доводи
відповідача про відсутність у нього
товарно-супровідних документів на
товар, а відповідно і висновки суду з
цього приводу.

Здійснюючи часткові платежі 09.10.2013
року, 01.11.2013 року, 27.12.2013 року відповідач
зазначав, що платежі виконуються не
лише на виконання договору № 16/07-3/13-1
від 16.07.2013 року, а і відповідно до
рахунків № 886 від 27.07.2013 року, № 1008 від
20.08.2013 року, а тому висновки суду першої
та апеляційної інстанцій про ненадання
відповідачу відповідних рахунків та
відсутність у останнього обов`язку
сплатити товар у строки, визначені п. 4.1
договору є такими, що не відповідають
дійсності.

За таких обставин, коли висновки суду
першої інстанції та апеляційного
господарського суду про відсутність у
відповідача необхідних для здійснення
платежів документів, а відповідно і про
ненастання строку платежу не
відповідають матеріалам справи, судові
рішення про відмову в позові за
наведених судами мотивів не можуть
залишатись без змін і підлягають
скасуванню.

Скасовуючи судові рішення за
невідповідності правових висновків
дійсним обставинам справи судова
колегія, враховуючи, що матеріали
справи не потребують додаткового
дослідження вважає можливим не
передавати справу на новий судовий
розгляд, а з огляду на правомірність
заявлених вимог щодо обсягів
заборгованості та меж
відповідальності відповідача,
визначених законом та умовами договору
№ 16/07-3/13-1 від 16.07.2013 року постановити
нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 17.07.2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 року
скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги" () на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія" () 1 169 230 грн.
боргу, 94 958,70 грн. на відшкодування
інфляційних втрат, 24 751,73 грн. 3 %
річних, 11 692,30 грн. пені та 52 025,30 грн. на
відшкодування судових витрат.

Доручити господарському суду
Житомирської області видати наказ.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко