ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокуСправа № 912/3472/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3472/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: комунального
підприємства "Новомиргородські
муніципальні інженерні мережі", м.
Новомиргород Кіровоградської області

про стягнення 10 097,48 грн.

Представники:

від позивача - Вознюк Є.В., довіреність
№ 14-167 від 11.06.14 р.;

від відповідача - Челенюк Н.М.,
довіреність № 83 від 24.02.14 р.;

від відповідача - Луць В.В., директор.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Кіровоградської
області з позовною заявою про
стягнення з комунального підприємства
"Новомиргородські муніципальні
інженерні мережі" на користь позивача
пені у розмірі 2 899,01 грн., 7% штрафу у
розмірі 5 814,02 грн., 3% річних у розмірі
579,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі
804,65 грн.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання відповідачем умов
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу природного газу від
03.10.12 р. № 12/896-БО-18.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідачем подано письмовий відзив
на позов, відповідно до якого просить
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, у зв'язку з відсутністю
основного боргу за договором (а.с. 52).

Разом з цим, 09.12.14 р. відповідачем до
суду подано клопотання про зменшення
неустойки (штрафу, пені) на 99% (а.с. 57-58).

Розглянувши наявні матеріали справи,
подані сторонами докази та заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

03.10.12 р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
Продавець) та комунальним
підприємством "Новомиргородські
муніципальні інженерні мережі" (далі -
Покупець) укладено договір купівлі -
продажу природного газу № 12/896-БО-18
(далі - Договір, а.с. 7- 12).

Відповідно до умов Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст. 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього Договору; газ, що продається за
цим Договором, використовується
Покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.п. 1.1., 1.2. Договору).

У п. 2.1. Договору сторонами передбачено,
що Продавець передає Покупцеві з 01.10.12
р. по 31.12.12 р. газ обсягом до 225 тис. куб.м.,
у тому числі по місяцях згідно таблиці.

Ціну газу сторони погодили у розділі 5
Договору.

Так, відповідно до п.п 5.1. - 5.2. Договору,
ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ; ціна за 1000 куб м.
газу становить 3 509,00 грн. без
урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; ПДВ за ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Загальна сума вартості природного газу
за цим Договором складається із сум
вартості місячних поставок газу (п. 5.5.
Договору).

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Також сторони в п. 6.3 Договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
Покупець повинен обов'язково зазначати
номер Договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у Покупця
за цим Договором, Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому Договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Згідно п. 9.3. Договору, строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у п'ять років.

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.10.12 р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.12 р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 11.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками Продавця та Покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме: актів приймання-передачі
природного газу від 31.10.12 р. на суму 40636,35
грн., від 30.11.12 р. на суму 177439,66 грн., від
31.12.12 р. на суму 299609,77 грн., позивач свої
зобов'язання за Договором виконав
належним чином, передавши відповідачу
природний газ на загальну суму 517 685,78
грн. (а.с. 13-15).

Однак, за твердженням позивача, що
підтверджується відомістю по
операціям по підприємству
"Новомиргородські муніципальні
інженерні мережі КП", сальдовою
відомістю по підприємству та
розрахунком заборгованості,
відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав з порушенням
строків, встановлених Договором (а.с.
16-19).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У зв'язку з викладеним, позивач просить
стягнути з відповідача пеню у розмірі 2
899,01 грн., 7% штраф у розмірі 5 814,02 грн., 3%
річних у розмірі 579,80 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 804,65 грн.

Відповідач, посилаючись на проведення
розрахунків за Договором в повному
обсязі, просить суд відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог (а.с.52).

Господарський суд не приймає до уваги
заперечення відповідача, оскільки в
матеріалах справи наявні належні та
допустимі докази прострочення
Покупцем взятого на себе зобов'язання
за Договором, а тому вимоги позивача є
підставними.

Крім того, господарським судом
враховано також наступне.

Укладений сторонами Договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 Господарського кодексу України, є
господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначено, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій відповідно до ч.
2 ст. 217 Господарського кодексу України,
є штрафні санкції, до яких віднесені, у
т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов
цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Поданий позивачем розрахунок пені в
сумі 2 899,01 грн. та штрафу в сумі 5 814,02 грн.
відповідає умовам Договору, чинному
законодавству та фактичним обставинам
справи, а тому вимоги позивача є
обґрунтованими (а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок 3% річних в сумі 579,80 грн. та
інфляційних втрат в сумі 804,65 грн.
здійснений позивачем з дотриманням
вимог чинного законодавства та у
відповідності до фактичних обставин
спору, а тому вказана вимога також
підлягає задоволенню (а.с. 18-19).

Разом з цим, 09.12.14 р. відповідач,
посилаючись на п. 3 ст. 83 ГПК України, п. 1
ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України,
подав до суду письмове клопотання про
зменшення на 99% розміру неустойки
(штрафу, пені), обґрунтоване тяжким
фінансовим станом підприємства (а.с.
57-60). Так, відповідач зазначає, що збитки
комунального підприємства
"Новомиргородські муніципальні
інженерні мережі" за 9 місяців 2014 року
склали 1039 тис. грн., заборгованість
виникла у результаті скрутного
матеріального становища, зумовленого
низькою платоспроможністю населення,
державних організацій та установ, що
фінансуються з державного та місцевого
бюджетів. Відповідач наголошує на тому,
що не має основного боргу за Договором,
прострочення виконання зобов'язання
виникло не з його вини та зазначає, що
нараховані інфляційні втрати та 3%
річних частково компенсують можливі
збитки позивача, тоді як сплата
штрафних санкцій у повному обсязі
зачепить не лише майнові інтереси
відповідача, а й вплине на можливість
постачання теплової енергії
споживачам.

Представник позивача в усному порядку
заперечив проти клопотання
відповідача про зменшення розміру
нарахованої пені, вказуючи на те, що
неналежне виконання контрагентами
позивача, у тому числі відповідачем,
своїх зобов'язань за договорами
негативно впливає на фінансовий стан
позивача, на можливість належного
виконання ним господарських
зобов'язань. Позивач, при цьому
зауважив, що дифіцит бюджету компанії
на соьогдні становить 101 млр. грн. Крім
того, просив врахувати також і той факт,
яке позивачта його діяльність має
стратегічне значення для всієї
держави.

Аналізуючи зібрані у справі докази та
оцінюючи їх у сукупності,
господарський суд дійшов наступних
висновків.

Статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарському суду надано право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Положення пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11 р. № 18, вказують на те,
що вирішуючи питання про зменшення
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
незначності прострочення у виконанні
зобов'язання, причини (причин)
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо.

Правовий аналіз вищенаведених
законодавчих норм свідчить про те, що
вони застосовуються за наявності
певних умов на розсуд суду та не є
імперативними.

При цьому, господарський суд виходив з
передбаченого ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України права
суду оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі. Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Зважаючи на наведені вище правові
норми та позицію Вищого господарського
суду України, господарський суд не
вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача про зменшення
розміру пред'явленої до стягнення суми
неустойки, оскільки тяжкий фінансовий
стан підприємства - відповідача не є
винятковим випадком в розумінні
чинного законодавства.

З метою дотримання балансу інтересів
сторін, господарським судом враховано
також статус позивача, метою
діяльності якого є, зокрема,
забезпечення ефективного
функціонування та розвитку
нафтогазового комплексу, більш повного
задоволення потреб промислових і
побутових споживачів у сировині і
паливно-енергетичних ресурсах.
Діяльність позивача має стратегічне
значення для економіки держави,
прострочення ж контрагентами позивача
взятих на себе зобов'язань зумовлює
збитки позивача, що також має скрутне
матеріальне становище, тоді як розмір
пред'явлених до стягнення з
відповідача сум пені та штрафу не є
надмірно великим.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

В ході судового розгляду справи,
господарським судом розглянуто
заявлені 10.11.14 р. та 25.11.14 р. відповідачем
клопотання про відкладення
(перенесення) розгляду справи, за
результатами розгляду яких
господарським судом оголошувались
перерви в судових засіданнях.

Так, на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні 10.11.14 р.
оголошувалась перерва до 25.11.14 р., у
судовому засіданні 25.11.14 р. - до 10.11.14 р.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства
"Новомиргородські муніципальні
інженерні мережі" (26000, Кіровоградська
область, м. Новомиргород, вул. Толстого,
27, ) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, 0)
заборгованість в сумі 10 097,48 грн., з яких:
804,65 грн.; - інфляційні втрати; 2 899,01 грн. -
пеня; 5 814,02 грн. - штраф; 579,80 грн. - 3%
річних, а також витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Повне рішення складено 15.12.2014 року.

Суддя
Л.С. Вавренюк