КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 911/1889/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімонова
І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника"

на рішення Господарського суду
Київської області від 30.07.2014року
(повний текст підписано - 01.08.2014р.)

у справі №911/1889/14 (суддя -Лопатін А.В.)

за позовом заступника прокурора
Київської області в інтересах держави,
в особі:

1) Київського обласного та
по місту Києву управління
лісового та мисливського
господарства

2) Дніпровсько-Тетерівського
державного лісомисливського
господарства

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника"

про розірвання договору та повернення
майна

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду
Київської області передані вимоги
Заступника прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Київського обласного та по місту Києву
управління лісового та мисливського
господарства (надалі позивач-1) та
Дніпровсько-Тетерівського державного
лісомисливського господарства (надалі
позивач-2) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника" (надалі
відповідач) про розірвання договору та
повернення майна.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
договстрокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012 щодо погодження з землевласником
зведення тимчасових споруд на лісовій
ділянці. У зв'язку з цим прокурор,
посилаючись на ст. 651 ЦК України, ст. ст.
24, 25, 32 Закону України «Про оренду
землі», просить суд розірвати вказаний
договір оренди, укладений між
позивачем-2 та відповідачем та
повернути об'єкт оренди.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 30.07.2014 р. у справі
№ 911/1889/14 позов задоволено повністю.
Розірвано договір про довгострокове
тимчасове користування лісовою
ділянкою від 01.10.2012 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника" (07400,
Київська область, м. Бровари, вул.
Кірова, буд. 90, офіс 16; код ЄДРПО України
34702553) та Дніпровсько-Тетерівським
державним лісомисливським
господарством (07320, Київська область,
Вишгородський район, с. Сухолуччя, вул.
Леніна, буд.2; ЄДРПО України 00991384).

Зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю "Дом
Лесника" (07400, Київська область, м.
Бровари, вул. Кірова, буд. 90, офіс 16; код
ЄДРПО України 34702553) повернути державі в
особі Дніпровсько-Тетерівського
державного лісомисливського
господарства (07320, Київська область,
Вишгородський район, с. Сухолуччя, вул.
Леніна, буд.2; ЄДРПО України 00991384) дві
лісові ділянки, загальною площею 2,6480
га, а саме: площею 1,9700 га у виділах 1,2,4,5,6
кварталу 54 та площею 0,6780 га у виділах 11,
12, 13, 21, 22 кварталу 55, виділу 9 кварталу 23
Сухолуцького лісництва, що розташовані
на території Сухолуцької сільської
ради Вишгородського району Київської
області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника" (07400,
Київська область, м. Бровари, вул.
Кірова, буд. 90, офіс 16; код ЄДРПО України
34702553) в доход Державного бюджету
України (за кодом бюджетної
класифікації: ГУ ДКУ у Київський
області, р/р 3001, МФО 821018, код за
ЄДРПО України 37955989) - 2436 (дві тисячі
чотириста тридцять шість) гривень 00
коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що відповідачем було
допущене істотне порушення умов
договору від 01.10.2012 р., а саме здійснення
часткової забудови лісових ділянок без
дозволу постійного землекористувавача
Дніпровсько-Тетерівського державного
лісомисливського господарства , що у
відповідності до ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» є підставою для
розірвання такого договору у судовому
порядку.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Київської області
від 30.07.2014 року у справі № 911/1889/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду Київської
області прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дом Лесника" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від 04.11.2014
р. порушено апеляційне провадження та
призначено розгляд справи на 18.11.2014
року.

Через відділ документального
забезпечення апеляційного
господарського суду від представника
відповідача 17.11.2014 року надійшло
клопотання про призначення
екологічної експертизи.

В судове засіданні 18.11.2014 р. у
відповідності до положень ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву у
розгляді справи до 03.12.2014 року.

03.12.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було поставлено на
обговорення клопотання представника
відповідача про призначення
екологічної експертизи у справі.
Заслухавши думку учасників судового
процесу колегія суддів дійшла висновку
про необхідність відмовити у
задоволенні зазначеного клопотання з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду.

Таку ж вимогу вміщує і стаття 41
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з частиною першою
якої експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. Тому ставити
перед судовими експертами правові
питання, вирішення яких чинним
законодавством віднесено до
компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза повинна
призначатися лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмету доказування,
тобто у разі, коли висновок експерта
не можуть замінити інші засоби
доказування. (п. 1 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
27.11.2006 року №01-8/2651 "Про деякі питання
призначення судових експертиз").

В абзацах 3 та 4 п. 2 роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
11.11.1998 року №02-5/424 "Про деякі питання
практики призначення судових
експертиз" (в редакції рекомендацій
президії Вищого господарського суду
України від 16.01.2008 року №04-5/5) зазначено:
судова експертиза повинна
призначатися лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі коли висновок експерта не можуть
замінити інші засоби доказування. Якщо
наявні у справі докази є суперечливими,
їх оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначення відповідної судової
експертизи".

Враховуючи викладене, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
відхиляє клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дом
Лесника" про призначення у справі
екологічної експертизи, оскільки для
встановлення фактичних даних по даній
справі, що входять до предмету
доказування непотрібні спеціальні
знання.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив суд апеляційну скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду Київської області від 30.07.2014 року у
справі № 911/1889/14 скасувати, та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Прокурор та представник позивача-2 в
судовому засіданні апеляційної
інстанції заперечували проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просили суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване рішення
Господарського суду Київської області
від 30.07.2014 року у справі № 911/1889/14.

Представники позивача-1 в судове
засідання 03.12.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представника позивача-1.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення прокурора представників
позивача-2 та відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 01 жовтня 2012 року між
Тетерівським Державним
лісомисливським господарством
(постійний лісокористувач, позивач-2 у
справі) та ТОВ "Дом Лесника" (тимчасовий
лісокористувач, відповідач у справі)
було укладено договір довгострокового
тимчасового користування лісовими
ділянками (надалі договір), відповідно
до п. 1.1. якого постійний лісокористувач
виділяє, а тимчасовий лісокористувач
приймає у довгострокове тимчасове
користування для культурно-оздоровчих
та рекреаційних цілей дві лісові
ділянки загальною площею 2,6480 га, а саме:
площею 1,9700 га (Сухолуцьке лісництво
квартал 54 виділи 1,2,4,5,6) та площею 0,6780 га
(Сухолуцьке лісництво квартал 23 виділ 9
та квартал 55 виділи 11,12,13,21,22), які
розташовані на території Сухолуцької
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

Лісові ділянки передаються без
вилучення та зміни цільового
призначення лісових ділянок строком на
49 років. (п. 1.3., 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.3.3. договору
тимчасовий лісокористувач
зобов'язаний дотримуватися норм
лісового, екологічного, земельного
законодавства України, протипожежних,
санітарних правил, а також правил
техніки безпеки та охорони праці.

Вказаний договір оренди підписаний
представниками сторін, скріплений
відтисками печаток сторін та
зареєстрований Київським обласним
управлінням лісового господарства.

На виконання умов вищевказаного
договору позивач передав, а відповідач
прийняв у користування лісові ділянки
для культурно-оздоровчих та
рекреаційних цілей, що підтверджується
актом приймання-передачі лісових
ділянок від 19.11.2012 р. за договором
довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012 р.

При здійсненні перевірки прокуратурою
Київської області стану виконання
антикорупційного законодавства з
питань законності набуття права
власності (користування) на об'єкти
нерухомого майна та земельні ділянки
на території Сухолуцької сільської
ради Вишгородського району Київської
області колишніх керівників держави,
вищих посадових осіб центральних
органів влади, народних депутатів
України та депутатів усіх рівнів,
встановлено наступне.

В порушення зазначених вище умов
договору від 01.10.2012 р., ТОВ "Дом Лесника"
огороджено зазначені вище лісові
ділянки металевим парканом з бетонною
основою.

При цьому, з півночі ділянка, площею 0,6780
га обмежена берегами водних об'єктів
(ставків). В'їзд на ділянку здійснюється
по асфальтовій через металеві ворота з
південного боку ділянки. В
безпосередній близькості від в'їзду на
ділянці розміщена двоповерхова
споруда (будинок охорони) до якої від
в'їзду облаштовано підхід з тротуарної
плиткою.

Також, лісова ділянка, площею 1,9700 га з
півдня огороджена металевим парканом,
з північного заходу огороджена
парканом з сітки рабиці натягнутої на
бетонних стовпах, зі сходу та півночі
ділянка обмежена Київським
водосховищем. На лісовій ділянці об
лаштовані бетонні пішохідні доріжки,
вимощені каменем. На березі Київського
водосховища розміщено металевий ангар
на північ від якого розташовано
металевий підйомний кран-балку з
електропроводом.

Окрім зазначеного, на ділянці
збудовано штучні гідротехнічні
споруди - водойми з укріпленими
берегами не сполучені з Київським
водосховищем.

Як було встановлено перевіркою
прокуратури, вказані вище об'єкти
збудовані без дозволу постійного
землекористувача
Дніпровсько-Тетерівського державного
лісомисливського господарства, яким не
надавалось погодження на будівництво
будівель і споруд на вказаних вище
ділянках, наданих у користування ТОВ
"Дом Лесника".

Всі ці обставини підтверджуються актом
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
від 15.04.2014 р. № А52/109 та актом перевірки
отримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
від 05.05.2014 р.

Вказані обставини стали підставою для
захисту інтересів держави органами
прокуратури шляхом звернення до суду
із позовною заявою про розірвання
договору довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками
повернення їх до законного
землевласника.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 20
Господарського суду України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Порядок захисту прав суб'єктів
господарювання та споживачів
визначається Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2
Господарського процесуального кодексу
України звертаючись з позовами до
господарських судів, підприємства,
установи, організації реалізують
надане їм право захищати в судовому
порядку свої порушені або оспорюванні
права та охоронювані законом інтереси
у спосіб, передбачений, зокрема,
статтею 16 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 148 Господарського кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною державою. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до Земельного
кодексу України та інших законів.

Відносини землекористування
врегульовані Земельним кодексом
України (далі -ЗК України), Законом
України «Про оренду землі»від 06.10.1998
року № 161-ХІУ, зі змінами (далі
вживається скорочено ЗУ «Про оренду
землі»), який є спеціальним законом
стосовно відносин, пов'язаних з орендою
землі, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

За статтею 2 Земельного кодексу України
земельними відносинами є суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею, суб'єктами в
яких виступають громадяни, юридичні
особи, органи місцевого самоврядування
та органи державної влади, а об'єктами
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні паї (частки).

Статтею 93 Земельного кодексу України
передбачено, що право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Орендою землі у відповідності до ст. 1
Закону України «Про оренду землі»
(редакція чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) є засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про
оренду землі», відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст.
13 Закону України «Про оренду землі», це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно положень Господарського
кодексу України підставами виникнення
господарських зобов'язань, зокрема, є
господарський договір (частина 1 статті
174); господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов, істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода
(частина 1 статті 180).

В силу частини 7 статті 179 названого
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» передбачено, що
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки);строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним тоді, коли сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору, при цьому згідно до ст.
628 Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи між
Тетерівським Державним
лісомисливським господарством та ТОВ
"Дом Лесника" було укладено договір
довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012 р., предметом якого є дві лісові
ділянки загальною площею 2,6480 га., які
розташовані на території Сухолуцької
сільської ради Вишгородського району
Київської області та надаються
землекористувачу для
культурно-оздоровчих та рекреаційних
цілей.

Як вбачається з умов укладеного між
позивачем-2 та відповідачем Договору, п.
4.4.2 сторони передбачили право
лісокористувача на зведення
тимчасових будівель і споруд, в тому
числі об'єктів малої архітектурної
форми у встановленому законом порядку.

Зазначене положення носить відсильний
характер та містить більш детальне
правове відображення саме у положення
Лісового кодексу України.

Так у відповідності до ст. 20 ЛК України
тимчасові лісокористувачі на умовах
довгострокового користування мають
відповідне право, а саме: здійснювати
господарську діяльність у лісах з
дотриманням умов договору; за
погодженням із власниками лісів,
постійними лісокористувачами в
установленому порядку зводити
тимчасові будівлі і споруди,
необхідні для ведення господарської
діяльності; отримувати продукцію і
доходи від реалізації.

Відповідно до ст. 21 ЛК України
тимчасові лісокористувачі на умовах
короткострокового користування мають
право за погодженням із власниками
лісів, постійними лісокористувачами у
встановленому порядку споруджувати
тимчасові будівлі та споруди,
необхідні для зберігання і первинної
обробки заготовленої продукції.

Таким чином законодавець поставив у
залежність право тимчасового
лісокористувача на зведення
тимчасових будівель від фактичного
отримання відповідного погодження від
власника лісу, що у свою чергу
узгоджується з умовами укладеного
договору, який є предметом розгляду
даного господарського спору.

В порушення наведених норм
законодавства відповідачем на
орендованій лісовій ділянці було
споруджено цілу низку різноманітних
споруд за відсутності будь-яких
погоджень від постійного
землекористувача
Дніпровсько-Тетерівського державного
лісомисливського господарства, що
детально відображено у акті перевірки
дотримання суб'єктами господарювання
вимог законодавства від 15.04.2014 р. № А52/109
та акті перевірки отримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил від 05.05.2014 р.

За приписами статті 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
на час звернення з позовом) на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використання земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

За таких обставин здійснення часткової
забудови лісових ділянок без дозволу
постійного землекористувавача
Дніпровсько-Тетерівського державного
лісомисливського господарства є у
відповідності до норм лісового
законодавства істотним порушенням
умов договору від 01.10.2012 року, а отже
висновок місцевого господарського
суду, що дана обставина являється
достатньою правовою підставою для
дострокового розірвання договору
довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012 р. є правомірним.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовної вимоги
прокурора про розірвання договору
довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012, укладеного між Тетерівським
Державним лісомисливським
господарством та ТОВ "Дом Лесника" у
відповідності до приписів ч. 1 ст. 32
Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського
кодексу України якщо судовим рішенням
договір змінено або розірвано, договір
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності даним рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
"Про оренду землі" у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Враховуючи ту обставину, що
довгострокового тимчасового
користування лісовими ділянками від
01.10.2012 розривається в судовому порядку,
що, в силу приписів Закону України «Про
оренду землі», є підставою для його
припинення, то в даному випадку як
наслідок, позовна вимога прокурора
щодо повернення лісових ділянок
постійному землекористувачу є
обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

З огляду на вище зазначене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
наявність усіх підстав для задоволення
позовних вимог..

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дом
Лесника» залишити без задоволення,
рішення Господарського суду Київської
області від 30.07.2014 року по справі №
910/1889/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1889/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко