КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/16536/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

За розглядом апеляційної скарги
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області на
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014р. (суддя Гулевець О.В.) у
справі № 910/16536/14

За позовом Управління Державної
служби охорони при УМВС України

в Сумській області

до 1. Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»

2. Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб

про зобов'язання повернути
кошти (247 964, 10 грн.)

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): не з'явились;

від відповідача-1: Шпак Т.Г. (довіреність
№ 412/03 від 14.08.2014р.);

від відповідача-2: Цуканова С.Г.
(довіреність № 09-8839/14 від 03.10.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014р. відмовлено у
задоволенні позову Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області за вимогами
до Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 06.11.2014р. порушено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Управління Державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області, у якій, скаржник просив:

- рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014р. по справі 910/16536/14
скасувати, а заявлені Управлінням
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області позовні
вимоги у цій справі - задовольнити в
повному обсязі, а саме - зобов'язати
Публічне акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк», Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб повернути
Управлінню Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області
безпідставно отримані грошові кошти в
сумі 247 964, 10 грн. шляхом їх
позачергового переказу на банківський
рахунок Управління Державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області № 60 у Сумській філії ПАТ
«Укрексімбанк» МФО 397003 протягом
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» без застосування
черговості та порядку задоволення
вимог кредиторів банку, визначених
нормами частини 1 статті 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб»;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на користь позивача
судові витрати по сплаті судового
збору за подання позову і апеляційної
скарги;

- доручити Господарському суду міста
Києва видати судові накази з
примусового виконання судового
рішення у цій справі;

- на підставі пункту 2 частини 1 ст. 83, ст.
99 ГПК України та з метою усунення
допущених відповідачами порушень
законодавства України вийти за межі
заявлених позовних вимог і захистити
порушені відповідачами майнові права
позивача у інший законний спосіб та
іншим способом, ніж це зазначено у
позовній заяві у випадку якщо по
підсумках судового розгляду поданого
позову та апеляційної скарги
апеляційний господарський суд прийде
до висновків про те, що позивачем не
правильно, не точно чи не повно
викладений зміст і суть заявлених
позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції позивач
вважає незаконним, прийнятим з грубими
порушеннями норм матеріального права і
процесуального права, з
невідповідністю викладених у рішенні
висновків наявним обставинам справи та
правовідносин між сторонами спору,
неправильною оцінкою наявних доказів
по справі.

З посиланням на ст. 1074 ЦК України, ст. 8
Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні», скаржник
стверджує, що як безпосередньо до
введення процедури тимчасової
адміністрації, так і у ході процедури
тимчасової адміністрації в ПАТ
«Брокбізнесбанк» умови укладеного
договору № 07/3764 про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування,
були відповідачами грубо порушені,
внаслідок чого відповідачі
неправомірно заволоділи державними
коштами позивача (Управління Державної
служби охорони при УМВС України в
Сумській області) в сумі 247 964, 10 грн..

Згідно доводів апеляційної скарги,
відповідачами проігноровано як
виконання своїх обов'язків за
договором, а саме п. 2.4 договору щодо
зобов'язання приймати
розрахунково-касові документи
позивача та виконувати їх в день
надходження, але не пізніше наступного
робочого дня, так і вимоги ст. 193, 341, 342, 343
Господарського кодексу України а також
ст. 526, 629, 1068, 1071, 1072, 1073, 1074 Цивільного
кодексу України та ст. 8 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні».

Від відповідачів до справи отримано
відзиви на апеляційну скаргу
(зареєстровані за вхідним суду № 09-11/19833
від 15.12.2014р., № 09-11/20193 від 17.12.2014р.), у яких
відзначено про законність винесеного
судового рішення при вірному
встановленні всіх обставин справи.

В судове засідання не з'явились
представники позивача - Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області, однак
враховуючи, що явка в судове засідання
є правом сторін, а не їх обов'язком, не
визнавалась судом обов'язковою для
представників сторін, справа може
розглядатись без їх участі, оскільки
таке нез'явлення не перешкоджає
розгляду апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі викладені
підстави з яких, за твердженням
скаржника підлягає скасуванню
прийняте судом першої інстанції
рішення у справі, такі суду є
зрозумілими, не потребують додаткового
роз'яснення представником. Про розгляд
апеляційної скарги в судовому
засіданні 17.12.2014р. позивача повідомлено
належним чином ухвалою суду від
06.11.2014р., отримання якої 14.11.2014р.
підтверджено поштовим повідомленням
про вручення рекомендованого
відправлення.

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи пояснення представників
сторін та доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування судового рішення при
врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не
заперечується сторонами та
встановлено під час розгляду справи
судом першої інстанції, що на рахунках
позивача (Управління Державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області) відкритих відповідно до умов
договору № 07/3764 про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
від 07.07.2012р. обліковуються грошові
кошти в загальному розмірі 247 964, 10 грн.,
зокрема на рахунках: № 2001 - 241 655, 53
грн.; № 72001 - 6 142, 16 грн.; № 2002 -
166, 41 грн..

Предметом спору у справі, є вимоги
позивача зобов'язати відповідачів (ПАТ
«Брокбізнесбанк» та Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб) повернути
управлінню безпідставно отримані
грошові кошти в сумі 247 964, 10 грн. шляхом
їх позачергового переказу на
банківський рахунок управління
протягом процедури ліквідації ПАТ
«Брокбізнесбанк» (без застосування
черговості та порядку задоволення
вимог кредиторів банку, визначених
нормами частини 1 ст. 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб»).

Відносини між банком та клієнтом
(володільцем банківського рахунка)
щодо укладення договору банківського
рахунка та здійснення операцій за
рахунком клієнта урегульовано
положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Отже, кошти, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
останнього, який має виключне право
розпорядження ними, а банк в свою чергу
у межах договору та відповідно до вимог
законодавства виконує функції з
обслуговування банківського рахунка
клієнта (здійснює зберігання коштів, за
розпорядженням клієнта проводить
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів тощо)
і не є набувачем цих коштів.

Грошові кошти в оспорюваній сумі на
рахунки ПАТ «Брокбізнесбанк» були
отримані згідно укладеного з
Управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області
договору № 07/3764 від 07.07.2012р. про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування, а отже не можуть
вважатися набутими банком без
достатніх правових підстав
(безпідставно), сума грошових коштів в
розмірі 247 964, 10 грн. належна позивачу і
відповідачами зазначене не
оспорюється.

Довідкою представленою до матеріалів
справи позивачем (за вих. № 12/1-2-2327 від
22.09.2014р., аркуш справи 90) підтверджено,
що Управлінням Державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області платіжні доручення про переказ
грошових коштів в сумі 247 964, 10 грн., які
надійшли на три банківські рахунки
управління до Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» не
направлялись.

В свою чергу у вимозі про повернення
коштів, які надійшли на банківські
рахунки (за вих. № 12/1-2-2173 від 04.09.2014р.),
яка долучена до матеріалів справи (без
доказів її направлення та датована вже
після звернення до суду з даним
позовом) із зазначенням в ній
адресатами Директора-розпорядника
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб та Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» (аркуш
справи 91-93) зазначено, що починаючи з
20.02.2014р. встановлена ПАТ
«Брокбізнесбанк» в управлінні система
«Клієнт-Банк» щодо дистанційного
розпорядження позивачем своїми
коштами на відкритих ПАТ
«Брокбізнесбанк» рахунках належним
чином не працює, а установа протиправно
позбавлена можливості розпоряджатися
належними їй грошовими коштами на
своїх банківських рахунках.

Матеріали справи не містять належних
доказів невиконання банком
розпоряджень клієнта на списання
коштів з рахунку управління, однак
доводи позивача про незабезпечення
права клієнта на безперешкодне
розпорядження його коштами, що
знаходились та знаходяться на поточних
рахунках, відкритих в банку на підставі
договору від 07.07.2012р. № 07/3764 у періоді з
20.02.2014р. відповідачами також не
спростовані.

Відповідно до встановлених під час
розгляду справи обставин:

- рішенням № 9 від 28.02.2014р. Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на підставі постанови
Правління НБУ від 28.02.2014р. № 107,
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на 3 місяці з 03.03.2014р. по 02.06.2014р.
та призначено уповноважену особу Фонду
на тимчасову адміністрацію у ПАТ
«Брокбізнесбанк»;

- постановою Правління НБУ від 10.06.2014р.
№ 339 було відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», в
зв'язку з чим виконавчою дирекцією
Фонду було прийнято рішення від 11.06.2014
№ 45 про початок здійснення процедури
ліквідації відповідача-1, та призначено
уповноважену особу Фонду на
ліквідацію.

Вказані документи долучені до
матеріалів справи в копіях, зазначена
інформація відображена на офіційному
сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та НБУ
(http://www.bank.gov.ua/control/uk/index), а тому в
розумінні статті 35 ГПК України є
загальновідомою, і не потребує
доказуванню.

Таким чином, порушення прав позивача в
частині обмеження права розпорядження
належними йому грошовими коштами, які
надійшли на банківські рахунки
управління, відбулось на час коли в
банку було запроваджено тимчасову
адміністрацію, а на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у ПАТ
«Брокбізнесбанк» було відкликано
банківську ліцензію та розпочато
процедуру ліквідації.

В силу положень ч. 6 ст. 77 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб у день отримання рішення
Національного банку України про
ліквідацію банку набуває прав
ліквідатора банку та розпочинає
процедуру його ліквідації відповідно
до Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до визначеного предмету у ч.
1 ст. 1 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
цим Законом встановлюються правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, порядок виплати Фондом
відшкодування за вкладами, а також
регулюються відносини між Фондом,
банками, Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного
Закону (в редакції чинній з 09.06.2013р.)
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до визначення наданого у п. 4
ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значенні «фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

Таким чином, позивач, як юридична особа
не підпадає під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону, а згідно наведених положень
закону ч. 5, 6 ст. 36 Закону України, під
час введення тимчасової адміністрації
в банку не поширюється заборона на
зобов'язання банку щодо виплати коштів
за договорами банківського рахунку
саме вкладників (фізичних осіб), які
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Тобто, банку, в якому введена тимчасова
адміністрація, не заборонено
виконувати зобов'язання щодо виплати
коштів за договорами банківського
рахунку укладеними з фізичними особами
(вкладниками), і такі виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Посилання скаржника на положення ст. 58
ЦК України та приписи ст. 5 ЦК України
про те, що акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності,
не мають зворотної дії у часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують цивільну відповідальність
особи, а новий акт цивільного
законодавства застосовується до
цивільних прав та обов'язків, що
виникли з моменту набрання ним
чинності, не свідчать про неправильне
застосування норм матеріального права
судом першої інстанції при прийнятті
рішення у справі виходячи з наступного.

Законом України від 04.07.2014р. «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо запобігання
негативному впливу на стабільність
банківської системи» п. 1 ч. 6 ст. 36
Закону «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» викладено в
редакції, якою лише конкретизовано вже
існуючу норму, зокрема, врегульовано
питання по валюті виплати вкладу.

Положення ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» в частині відсутності заборони
під час тимчасової адміністрації
здійснювати задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку
за договорами банківського рахунку
вкладників (фізичних осіб), які
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом
були чинними і до внесення зазначених
змін законом від 04.07.2014р..

Згідно внесених змін: обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої ст.
36 Закону «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» не поширюється
на зобов'язання банку щодо виплати
коштів за вкладами вкладників за
договорами, строк яких закінчився, та
за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України. Вклади в
іноземній валюті перераховуються в
національну валюту України за
офіційним курсом гривні, встановленим
Національним банком України до
іноземних валют на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до цієї
статті.

Відповідно до вимог ст. 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» відкриття та ведення
поточних (кореспондентських) рахунків
клієнтів належить до банківських
послуг, які банк має право здійснювати
на підставі банківської ліцензії.

Частиною 9 ст. 17 вказаного закону
передбачено заборону здійснювати
банківську діяльність без отримання
банківської ліцензії.

Статтею 607 ЦК України, встановлено, що
зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

З дня відкликання банківської ліцензії
(10.06.2014 року) ПАТ «Брокбізнесбанк»
втратив право здійснювати банківську
діяльність, зокрема здійснювати
розрахунково-касове обслуговування
банківського рахунку, та фактично, на
виконання рішення про відкликання
банківської ліцензії, завершив
банківську діяльність щодо договору
укладеного з позивачем.

Наслідки призначення уповноваженої
особи Фонду визначені у ст. 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» згідно з якими
уповноважена особа Фонду від імені
Фонду виконує функції з ліквідації
банку відповідно до цього Закону та
приступає до виконання своїх
обов'язків негайно після прийняття
Фондом рішення про призначення
уповноваженої особи Фонду (ч. 1 ст. 46); з
дня призначення уповноваженої особи
Фонду… банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси (п. 2 ч. 2 ст. 46); строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банку та зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав
(п. 3 ч. 2 ст. 46).

Статтею 48 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» до
повноважень уповноваженої особи Фонду
віднесено:

- виконання повноважень органів
управління банку;

- прийняття до свого відання майна
(коштів) банку, вжиття заходів щодо
забезпечення його збереження,
формування ліквідаційної маси та
виконання функцій з управління та
реалізації майна банку;

- складання не пізніше ніж через три дні
з дня свого призначення переліку
вкладників, які мають право на
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок коштів Фонду;

- складання реєстру акцептованих вимог
кредиторів та здійснення заходів щодо
задоволення вимог кредиторів.

Визначення терміну «кредитор банку»
міститься у статті 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
під яким розуміється - юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

У спірних відносинах, позивач є
кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк»,
порядок задоволення вимог кредиторів
банку, щодо якого прийнято рішення про
ліквідацію, визначений на
законодавчому рівні, а обставини
невиконання банком зобов'язань за
договором банківського рахунку
виникли не лише у відношенні
укладеного з позивачем договору,
спричинені неплатоспроможністю банку.

Згідно з ч. 6 ст. 49 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» уповноважена особа Фонду не має
права здійснювати задоволення вимог
кредиторів до затвердження реєстру
акцептованих вимог кредиторів, за
виключенням погашення за погодженням з
виконавчою дирекцією Фонду вимог за
правочинами, що забезпечують
проведення ліквідаційної процедури.

Аналогічні приписи вміщені у п. 4.27
розділу 4 Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку»
затвердженого рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 05.07.2012р. № 2, яке
прийнято відповідно до пункту 10
частини першої та пункту 1 частини
п'ятої статті 12, а також на виконання
пункту 13 розділу X «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Таким чином, після запровадження у
банку тимчасової адміністрації (з
метою виведення цього банку з ринку) та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому спеціальним Законом
порядку з дотриманням принципів
черговості, передбаченої статтею 52
цього Закону, та виходячи з того, що
найвищий пріоритет мають зобов'язання
банку за вкладами фізичних осіб,
гарантованими Фондом.

Згідно наведеної письмово у
запереченнях банку інформації (аркуш
справи 71) позивач, у встановлений
законом строк звернувся до банку із
заявою про включення його до реєстру
кредиторів за вих. № 12/1-2-15-70 від 20.06.2014р.
(вхідний 1066-юр від 01.07.2014р.).

Згідно положень ч. 4 ст. 49 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» будь-які спори щодо
акцептування вимог кредиторів
підлягають вирішенню у судовому
порядку; судове провадження щодо таких
вимог не припиняє перебіг
ліквідаційної процедури.

Натомість спір переданий на вирішення
суду у даній справі таким не є, оскільки
не стосується акцептування вимог
згідно заяви позивача направленої до
банку в межах ліквідаційної процедури.

Викладене у апеляційній скарзі
клопотання про вихід за межі заявлених
позовних вимог, судом апеляційної
інстанції відхиляється, оскільки
апеляційним господарським судом
здійснюється перегляд судового
рішення прийнятого за результатом
розгляду заявлених до суду першої
інстанції вимог. Межі перегляду справи
в апеляційній інстанції визначені ст.
101 ГПК України, згідно з частиною
третьою якої, в апеляційній інстанції
не приймаються і не розглядаються
вимоги, що не були предметом розгляду в
суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області та
скасування рішення Господарського
суду м. Києва від 15.10.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
15.10.2014р. у справі № 910/16536/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16536/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
С.А. Гончаров

І.М. Скрипка