ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.14р. Справа № 904/8385/14

За позовом Державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль", (м. Кривий
Ріг)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центробуд", (м. Кривий
Ріг)

про стягнення 132 997,55 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: Власенко Н.В. - спец.
(дов. № 107/01 від 13.01.14р.)

від відповідача: Крикун П.А. -
представник (дов. № б/н від 04.11.14р.)

Макаренко Н.А. -
представник (дов. № б/н від 26.11.14р.)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Криворізька
теплоцентраль" (далі-позивач)
звернулося до господарського суду із
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центробуд"
(далі-відповідач) про стягнення 132 997,55
грн.

Сума позову складається з наступних
сум: 18 007,88 грн. - 7% штрафу, 8 633,92 грн. -
пеня, 102 902,18 грн. - сума попередньої
оплати, 3 453,57 грн. - штрафні санкції за
користування чужими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором підряду на виконання
проектних робіт № 75 від 29.07.2013р., в
частині порушення строків та
прострочення виконання зобов'язання.
Крім того, на даний час ДП "Криворізька
теплоцентраль" не має нагальної
потреби у виконанні робіт,
передбачених договором, тому позивач
вимагає повернення суми попередньої
оплати за невиконані проектні роботи
та стягнення з відповідача пеню за
користування чужими коштами.

Відповідач подав до суду відзив на
позовну заяву, в якому проти позовних
вимог позивача заперечує та вважає, що
подана позовна заява не підлягає
задоволенню, оскільки доводи,
викладені позивачем, не відповідають
дійсним обставинам справи та не
підтверджуються належними і
допустимими доказами, у зв'язку з чим,
просить суд відмовити Державному
підприємству "Криворізька
теплоцентраль" в задоволенні поданої
позовної заяви у повному обсязі.

05 грудня 2014 року та 09 грудня 2014 року
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центробуд" надав
додаткові пояснення по справі, в яких
також просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.12.14р. подав відгук на
заперечення, в яких зазначає, що
предметом даного спору є повернення
попередньої оплати в зв'язку з
невиконанням відповідачем підрядних
робіт, а відповідач не надав до суду
жодних доказів про фактичне виконання
робіт, отже позов підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Суд вважає достатніми матеріали справи
для слухання справи у відповідно до ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України за наявними в ній
матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи представників
сторін, оцінивши докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.13р. між Державним підприємством
"Криворізька теплоцентраль", як
замовник, та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центробуд", як
виконавець, було укладено договір
підряду на виконання проектних робіт №
75, відповідно до п.1.1. якого, в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
виконавець зобов'язується згідно
кошторису (додаток № 1 до договору)
виконати наступні види робіт: "Робочий
проект на впровадження когенераційної
газової енергетичної установки
сумарною потужністю 5 МВт РК-5 ДП
"Криворізька теплоцентраль", а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
розроблену виконавцем документацію.

Згідно п. 1.2. договору та додаткової
угоди № 2 від 27.02.14р до договору підряду,
строк розробки документації
виконавцем становить 180 календарних
днів.

Види і зміст робіт, щодо розробки
робочого проекту виконавцем, вимоги
щодо них та строки виконання основних
етапів робіт визначаються
домовленістю сторін. Завершення
основних етапів виконання робіт щодо
розробки робочого проекту
оформляється шляхом підписання акту
виконаних робіт (п. 1.3. договору
підряду).

Пунктом 1.4. договору підряду
встановлено, що для виконання робіт
замовник зобовязаний передати
виконавцю вихідні дані, а саме:
технічне завдання на проектування,
креслення та технічну документацію в
строк не пізніше 3-х днів з дати
підписання договору. Технічне завдання
повинно бути затверджено керівником
підприємства.

Відповідно до п. 2.1. договору підряду,
загальна вартість робіт щодо розробки
робочого проекту виконавцем становить:
257 255,45 грн., у тому числі ПДВ 20% - 42 875,91
грн.

Оплата за договором здійснюється таким
чином: 40% вартості робіт становить
передоплата, яка здійснюється протягом
5-ти календарних днів після підписання
договору. Решта вартість робіт -
протягом 7-ми календарних днів з
моменту закінчення робіт, передачі
проектно-кошторисної документації та
підписання акту виконаних робіт (п. 2.2.
договору).

У відповідності до п. 5.5. договору, у
випадку порушення з вини виконавця
терміну розробки документації
виконавець сплачує замовнику пеню з
розрахунку облікової ставки НБУ, яка
діяла в період прострочення, але не
більше облікової ставки НБУ.

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін (п. 7.1.
договору).

Згідно п. 7.2. договору та додаткової
угоди № 1 від 20.12.13р. до договору
підряду, строк цього договору починає
свій перебіг у момент, визначений у п.
7.1. цього договору та діє до 31 грудня
2014р.

З позовної заяви вбачається, що
позивачем в рахунок попередньої оплати
перераховано відповідачу 102 902,18 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями.

Позивач зазначає, що відповідачем в
свою чергу неналежним чином
виконуються умови спірного договору,
зокрема в порушення п. 1.2. у строк до
26.08.14р. роботи не виконані.

На підставі п. 5.5. договору підряду та ч.
2 ст. 231 Господарського кодексу України,
позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню у сумі 8 633,92 грн. та 7%
штрафу у сумі 18 007,88 грн.

На даний час ДП "Криворізька
теплоцентраль" не має нагальної
потреби у виконанні робіт,
передбачених договором підряду, тому
позивач вимагає повернення суми
попередньої оплати за невиконанні
проектні роботи у розмірі 102 902,18 грн. та
в силу ст. 231 Цивільного кодексу України
просить стягнути з відповідача пеню за
прострочення грошового зобов'язання за
весь час користування чужими коштами у
сумі 3 453,57 грн.

З приводу заперечень відповідача
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Заявляючи вимоги про повернення суми
попередньої оплати, а саме 102 902,18 грн.,
Позивач посилається на ч. 2, 3 ст. 693 ЦК
України, якою передбачено, що якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Однак, зазначена вище норма закону
регулює відносини, що виникають між
продавцем та покупцем при укладенні
договору купівлі-продажу, натомість
між позивачем та відповідачем
відповідні правовідносини виникли на
підставі договору підряду № 75 від
29.07.2013р., який має іншу правову природу,
ніж: договір купівлі-продажу, та
врегульований главою 61 ЦК України
(ст.ст. 837 - 864 ЦК України). Зазначені
статті ЦК України, якими врегульовані
питання договорів підряду, не
передбачають можливості повернення
суми попередньої оплати у разі
відсутності у позивача потреби у
виконанні робіт за Договором підряду,
як про це зазначено у поданій позовній
заяві, а тим паче стягнення у зв'язку із
цим процентів.

Стосовно суми попередньої оплати
необхідно зазначити наступне. По-перше,
позивачем до поданої позовної заяви
додано копії платіжних доручень, які не
стосуються договору підряду № 75 від
29.07.2013р., що є предметом спору у даній
справі. Так, у копії платіжного
доручення № 4461 від 10.09.2013р. на суму 10 000
грн., а також у копії платіжного
доручення № 4698 від 20.09.2013р. на суму 5 000
грн. призначення платежу зазначене як
«передплата за впровадження
частотного регулювання двигунів
димососа по договору № 68 від 17.07.2013р. по
рахунку 75 від 17.07.2013р.», тобто у
вказаних платіжних дорученнях
зазначений договір та рахунок, які були
укладені контрагентами до укладення
договору підряду № 75 від 29.07.2013р.

Також, позивачем нічого не вказується
про те, що між позивачем та
відповідачем був підписаний Акт № 200 за
грудень 2013 року на проектні роботи до
договору № 75 від 29.07.2013р., а також
накладну № 1 від 18.12.2013р., відповідно до
яких відповідачем було виконано та
передано, а позивачем прийнято частину
робіт щодо виготовлення «Робочого
проекту на впровадження
когенераційної газової енергетичної
установки сумарною потужністю 5 МВт РК-5
ДП «Криворізька теплоцентраль» на
загальну суму 38 588, 32 грн.

Відповідно до зазначених вище акту та
накладної (засвідчені копії надаються),
виконана частина технічної
документації була прийнята
повноважним представником ДП
«Криворізька теплоцентраль».

Крім того, позивачем фактично не
заперечується наявність прийнятої
частини робіт за договором підряду № 75
від 29.07.2013р. на суму 38 588, 32 грн., оскільки
це відображено в акті звірки взаємних
розрахунків за період вересень 2013р. -
жовтень 2014р. між ДП «Криворізька
теплоцентраль» і ТОВ «Центробуд» за
спірним договором № 75 від 29.07.2013р.

Позивачем заявлена вимоги про
стягнення пені за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 3 453,57 грн.,
при цьому посилаючись на ст.ст. 536, 1214 ЦК
України, якими врегульовані питання
правової природи процентів за
користування чужими грошовими коштами,
а не пені. Також в даному випадку є
недоречним посилання позивача на ч. 6
ст. 231 ГК України, відповідно до якої
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором, оскільки проценти за
користування чужими грошовими коштами
не відносяться до штрафних санкцій у
відповідності до ч. 1 ст. 230 ГК України,
згідно якої штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Отже, заявляючи вимогу про стягнення 3
453,57 грн., позивачем не обґрунтовано
належним чином правової природи даної
суми стягнення, оскільки не зрозуміло,
чи є ці кошти процентами за
користування чужими грошовими коштами
або пенею. Як зазначено в абз. 7 п. 8
Оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013р. №
01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», пеню
необхідно відрізняти від процентів за
користування чужими коштами, що є
платою саме за користування ними, а не
санкцією за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язання.

У тому ж випадку, якщо заявлена сума 3
453,57 грн. є пенею, то вона не підлягає
стягненню з відповідача, оскільки
позивачем також заявлена вимога про
стягнення 8 633,92 грн. договірної пені, що
суперечить ст. 61 Конституції України,
згідно якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Як зазначено у Постанові Пленуму ВСУ
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р.
№ 9, «оскільки Конституція України, як
зазначено в її ст.8, має найвищу
юридичну силу, а її норми є нормами
прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору
його відповідності Конституції і в
усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії» (п. 2).

Таким чином, заявлені вимоги про
стягнення двічі з відповідача пені
суперечать нормам Конституції України
щодо неможливості двічі притягнення до
юридичної відповідальності одного
виду.

У позовній заяві позивач посилається
на те, що грошові кошти, які були
отримані відповідачем у якості
передоплати за договором підряду № 75
від 29.07.2013р., є безпідставно отриманими,
однак вказане не відповідає дійсності
і є результатом довільного тлумачення
позивачем норм ЦК України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Однак, загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК
України звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
оскільки якщо зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
ст.ст. 11, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 609 ЦК України
до моменту його виконання (правові
підстави припинення зобов'язання), таке
виконання має правові підстави
(підстави, на яких виникло це
зобов'язання) і отримані грошові кошти
за договірним зобов'язанням не можуть
вважатись безпідставно отриманими.
Таким чином, набуття однією із сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Позивачем в позові наголошується на
існуванні у відповідача грошового
зобов'язання, натомість, зобов'язання
відповідача перед позивачем щодо
виконання певних робіт не є грошовим, з
огляду на визначення грошового
зобов'язання, надане у Постанові
Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»,
відповідно до абз. 1, 2 п. 1.1. якої
грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625
ЦК України, є виражене в грошових
одиницях (національній валюті України
чи в грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Грошовим слід
вважати будь-яке зобов'язання, що
складається в тому числі з
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Таким чином, грошовим зобов'язанням в
даному випадку є обов'язок позивача
сплатити відповідачу суму, встановлену
у договорі, а зобов'язання відповідача
виконати на користь позивача певну
роботу, обумовлену договором, є
негрошовим.

Позивачем неправомірно заявлено в
поданому позові вимоги про стягнення
пені у розмірі 8 633,92 грн. (подвійна
облікова ставка НБУ) на підставі п. 5.5.
Договору № 75 від 29.07.2014р., оскільки у
відповідності до зазначеного пункту
договору, у випадку порушення з вини
виконавця терміну розробки
документації, виконавець сплачує
замовнику пеню з розрахунку облікової
ставки НБУ, яка діяла в період
прострочення, але не більше облікової
ставки НБУ. Таким чином, при розрахунку
суми пені позивачем розмір останньої
був завищений всупереч положенням
договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було порушено умови
укладеного договору № 75 від 29.07.2013р.
щодо строків здійснення попередньої
оплати (що також підтверджено в акті
звірки взаєморозрахунків), а саме, у
відповідності до п. 2.2. договору, оплата
за договором здійснюється таким чином:
40% вартості робіт становить
передоплата, яка здійснюється протягом
5-ти календарних днів після підписання
договору. Решта вартості робіт -
протягом 7-ми календарних днів з
моменту закінчення робіт, передачі
проектно-кошторисної документації та
підписання акту виконаних робіт.
Натомість, позивач здійснював оплату
по договору на свій розсуд, з
порушенням строків та сум оплати (що
підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю, копія якої додається, а
також: копіями платіжних доручень, які
додані до позовної заяви).

Таким чином, останній платіж: щодо
перерахування передоплати за
договором на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центробуд"
був здійснений майже через рік після
підписання договору.

Ще одним порушенням умов укладеного
договору № 75 від 29.07.2013р. з боку
позивача є ненадання відповідачу
вихідних даних для виконання робіт за
договором, а саме, у відповідності до п.
1.4. договору, для виконання робіт
замовник зобов'язаний передати
виконавцю вихідні дані, а саме:
технічне завдання на проектування,
креслення та технічну документацію в
строк не пізніше 3-х днів з дати
підписання договору. У відповідності
до п. 1.5. договору, завдання
замовника на виконання робіт щодо
розробки документації за цим договором
готується замовником на підставі
вихідних даних, і стає обов'язковим для
сторін з моменту його затвердження
замовником.

Порядок розробки проектної
документації для будівництва
регулюється ДБН А.2.2-3-2004 «Состав,
порядок разработки, согласования и
утверждения проектной документации
для строительства». Відповідно до п. 2.2.
зазначених ДБН, «проектирование
обьектов осуществляется с соблюдением
законодательства Украины на оснований
исходных данных. Исходные данные для
выполнения проектных работ на
соответствующей стадии заказник
обязан предоставить до начала
проектно-изыскательских работ.
Зазначена норма ДБН містить також
застереження відносно того, що до
складу вихідних даних відносяться і
технічні умови, які мають передбачати
виключно ті роботи і в таких об'ємах, що
необхідні для здійснення інженерного
забезпечення об'єкта, що проектується
(абз. 7 п.п. 2.2. ДБН, а також додаток «Г» до
ДБН). Оскільки роботи, що є предметом
договору № 75 від 29.07.2013р., передбачають
наявність технічних умов, затверджених
ПАТ «Криворіжгаз», а також ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго», саме після передачі
з боку позивача відповідачу вказаних
технічних умов, останній міг
приступити до виконання робіт.

Натомість, технічні умови ПАТ
«Криворіжгаз» були розроблені 20.08.2013р.,
а технічні умови приєднання
когенераційної установки до
електричних мереж № 1-01/05756-00 ПАТ «ДТЕК
«Дніпрообленерго» фактично були
видані лише 07.05.2014р., що фактично
унеможливило подальше виконання робіт
за договором без наявності вказаних
технічних умов.

Таким чином, з вищенаведеного випливає,
що всупереч умовам договору, а також
норм ДБН А.2.2-3-2004 позивачем не виконано
свого обов'язку фактично до початку
робіт надати відповідачу всю необхідно
технічну документацію (технічні умови).

Згідно ч. 1, 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу
України, якщо правопорушенню сприяли
неправомірні дії (бездіяльність)
другої сторони зобов'язання, суд має
право зменшити розмір
відповідальності або звільнити
відповідача від відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 221
Господарського кодексу України, ч. 1 ст.
613 Цивільного кодексу України, кредитор
вважається таким, що прострочив
виконання господарського зобов'язання,
якщо він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не виконав дій, що передбачені
законом, іншими правовими актами, або
випливають із змісту зобов'язання, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свого зобов'язання перед кредитором, а
у відповідності до ч. 3 ст. 220
Господарського кодексу України, ч. 4 ст.
612 Цивільного кодексу України, боржник
не вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, поки воно не
може бути виконано внаслідок
прострочення кредитора.

Відповідно до п. 5.3. договору підряду,
сторони не несуть відповідальність за
порушення договору, якщо воно сталося
не з її вини. Отже, в діях відповідача
відсутній склад господарського
правопорушення, оскільки затримка у
виконанні робіт, що є предметом даного
договору, сталася не у зв'язку із
неправомірними діями останнього, а у
зв'язку із неотриманням відповідної
технічної документації від позивача,
без якої неможливо виконати відповідні
роботи за договором. Натомість
комплекс робіт, який було можливо
зробити без такої технічної
документації, фактично був зроблений
та переданий позивачу ще у грудні 2013р.
на суму 38 588, 32грн. (вказана сума не була
повністю сплачена позивачем на момент
прийняття таких робіт).

Стосовно застосування позивачем у
поданій позовній заяві ст. 1212
Цивільного кодексу України
(безпідставне одержання чи збереження
грошей та нарахування процентів на
них), статтею 525 Цивільного кодексу
України визначено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 4 ст. 849 Цивільного кодексу
України, передбачено право замовника у
будь-який час до закінчення роботи
відмовитися від договору підряду,
виплативши підрядникові плату за
виконану частину роботи та
відшкодувавши йому збитки, завдані
розірванням договору.

Таким чином, за загальним правилом,
управнена на односторонню відмову від
договору сторона (замовник), має
направити іншій стороні (підряднику)
повідомлення про відмову від договору,
дата одержання якого впливатиме на
розрахунки між ними, зокрема, в частині
виплати підряднику частини ціни
пропорційно роботам, виконаним до дати
одержання повідомлення, а також
відшкодування збитків, заподіяних йому
розірванням договору. При цьому,
повідомлення про відмову від договору
має бути висловлено однозначно, та бути
виконано у письмовій формі, що випливає
зі ст. 654 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої зміна або
розірвання договору вчиняється у такій
самій формі, що й договір, який
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Натомість, позиція позивача, викладена
в поданому позові стосовно вимог щодо
повернення суми попередньої оплати, а
також сплати з боку відповідача
штрафних санкцій, суперечить
зазначеним вище нормам діючого
законодавства, оскільки договір
підряду № 75 від 29.07.2013р. в установленому
законом порядку не був розірваний, він
є чинним, що в свою чергу виключає
підстави для стягнення з ТОВ
«Центробуд» сум, отриманих в рамках
цього договору, в порядку
передбаченому ст. 1212 Цивільного
кодексу України, яка застосовується
виключно у випадку набуття, збереження
майна без достатніх правових підстав.

Окрім цього, на даний час відповідачем
виконано роботи, що є предметом
договору підряду № 75 від 29.07.2013р. на
загальну суму 154 353,27 грн., тоді як
позивачем була сплачено на користь
відповідача лише 102 902,18 грн.

Відповідачем на адресу позивача було
направлено виконану частину технічної
документації, що є предметом договору
підряду № 75 від 29.07.2013р. для прийняття
її в установленому договором та діючим
законодавством порядку, що
підтверджується листом ТОВ
«Центробуд» на адресу ДП «Криворізька
теплоцентраль» від 04.12.2014р. вих. № 294,
накладною № 2 від 04.12.2014р., а також актом
виконаних робіт № 128 за грудень 2014р. на
суму 115 764,95 грн.

Згідно додаткової угоди № 2 від 27.02.2014р.
до договору підряду № 75 від 29.07.2013р.,
були внесені зміни до п. 1.2. Розділу 1
«Предмет договору» договору підряду №
75 від 29.07.2013р., а саме викладено у
наступній редакції: « 1.2. Строк розробки
документації «Виконавцем» становить 180
календарних днів.» Тобто, строк
розробки документації Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Центробуд» становить 180 днів з 27.02.2014р.
(дати підписання додаткової угоди) по
26.08.2014р. включно.

Натомість, укладення додаткової угоди
№ 2 від 27.02.2014р. до договору не скасовує
дію п.п. 1.4., 1.5. договору. Порушенням умов
укладеного договору № 75 від 29.07.2013р. з
боку позивача є ненадання відповідачу
вихідних даних для виконання робіт за
договором, а саме, у відповідності до п.
1.4. Договору, для виконання робіт
замовник зобов'язаний передати
виконавцю вихідні дані, а саме:
технічне завдання на проектування,
креслення та технічну документацію в
строк не пізніше 3-х днів з дати
підписання договору. У відповідності
до п. 1.5. договору, завдання замовника на
виконання робіт щодо розробки
документації за цим договором
готується замовником на підставі
вихідних даних і стає обов'язковим для
сторін з моменту його затвердження
замовником.

Оскільки роботи, що є предметом
Договору № 75 від 29.07.2013р. («Робочий
проект на впровадження когенераційної
газової енергетичної установки
сумарною потужністю 5 МВт РК-5 ДП
«Криворізька теплоцентраль»),
передбачають наявність технічних умов,
затверджених ПАТ «Криворіжгаз», а
також ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», саме
після передачі з боку позивача
відповідачу вказаних технічних умов,
останній міг приступити до виконання
робіт.

Натомість, технічні умови ПАТ
«Криворіжгаз» були розроблені 20.08.2013р.,
а технічні умови приєднання
когенераційної установки до
електричних мереж № 1-01/05756-00 ПАТ «ДТЕК
«Дніпрообленерго» фактично були
видані лише 07.05.2014р., що унеможливило
подальше виконання робіт за договором
без наявності вказаних технічних умов.

З вищенаведеного випливає, що всупереч
умовам договору, а також: норм ДБН
А.2.2-3-2004 позивачем не виконано свого
обов'язку фактично до початку робіт
надати відповідачу всю необхідно
технічну документацію (технічніумови),
у зв'язку з чим строк у 180 днів, що
передбачений на виконання підрядних
робіт за договором, має бути врахований
саме з моменту, коли позивачем були
надані відповідачу технічні умови ПАТ
«Дніпрообленерго», тобто з моменту
прострочення кредитора.

До поданої позовної заяви позивачем
додано розрахунок ціни позову, де всі
штрафні санкції розраховані за період
з 27.08.2014р. по 15.10.2014р., натомість,
кінцевим строком виконання робіт за
договором по суті є 03.11.2014р. (07.05.2014р. + 180
днів). Оскільки, позивач звернувся із
позовною заявою у жовтні 2014р., то на
момент звернення взагалі строк
виконання робіт за договором підряду
ще не настав (навіть якщо не
враховувати відсутність претензійного
порядку врегулювання спору, який
згідно умов Договору є обов'язковим)

Згідно ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу
України, ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу
України, кредитор вважається таким, що
прострочив виконання господарського
зобов'язання, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не
виконав дій, що передбачені законом,
іншими правовими актами, або
випливають із змісту зобов'язання, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свого зобов'язання перед кредитором, а
у відповідності до ч. 3 ст. 220
Господарського кодексу України, ч. 4 ст.
612 Цивільного кодексу України, боржник
не вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, поки воно не
може бути виконано внаслідок
прострочення кредитора. Відповідно ч. 2
ст. 613 Цивільного кодексу України, якщо
кредитор не вчинив дії, до вчинення
яких боржник не міг виконати свій
обов'язок, виконання зобов'язання може
бути відстрочене на час прострочення
кредитора.

Таким чином, в діях Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центробуд"
відсутній склад господарського
правопорушення, оскільки затримка у
виконанні робіт, що є предметом даного
договору, сталася не у зв'язку із
неправомірними діями відповідача, а у
зв'язку із неотриманням відповідної
технічної документації від позивача,
без якої неможливо виконати відповідні
роботи за вищевказаним договором
підряду.

На даний час відповідачем здано
позивачу виконані роботи на загальну
суму 154 353,27 грн., що підтверджується
засвідченими копіями документів, що
додані до матеріалів справи разом із
відзивом на позовну заяву та раніше
поданими додатковими поясненнями.
Згідно накладної № 1 від 18.12.2013р. та
накладної № 2 від 04.12.2014р. ззаначено, що
замовником відповідна технічна
документація отримана.

Статтею 851 Цивільного кодексу України
встановлено, що підрядник має право не
розпочинати роботу, а розпочату роботу
зупинити, якщо замовник не надав
матеріалу, устаткування або річ, що
підлягає переробці, і цим створив
неможливість виконання договору
підрядником.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

За наведених обставин справи, суд не
вбачає підстав для задоволення позову,
відхиляє доводи позивача у справі,
наведені в обґрунтування заявлених
позовних вимог. Крім того, позивачем не
надано доказів надання відповідачу
технічної документації за пунктом 1.4.
договору підряду на виконання
проектних робіт № 75 від 29.07.13р.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по справі покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 15.12.14р.

Суддя І.Ю. Дубінін