ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" грудня 2014 р.Справа № 916/4422/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства „Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
(87504, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, )

до відповідача: Державного
підприємства „Одеська залізниця"

(65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19,
)

про стягнення суми втраченої продукції
у розмірі 2 978,50 грн.

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача - Команов В.В. (довіреність
від 01.01.2014 №09/31);

Від відповідача - Гордієнко М. В.
(довіреність від 08.07.2014).

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство
„Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (далі - Позивач)
звернулось до господарського суду
Одеської області із позовом до
Державного підприємства „Одеська
залізниця" (далі - Відповідач) про
стягнення суми втраченої продукції у
розмірі 2 978,50 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2014 порушено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 21.11.2014.

Ухвалою суду від 21.11.2014 розгляд справи
було відкладено до 11.12.2014.

Представник Позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті
16, 22, 623, 909, 920, 924 Цивільного кодексу
України, статті 224, 307, 314 Господарського
кодексу України, статті 110, 114, 115 Статуту
залізниць України, обґрунтовані
завданням шкоди у зв'язку із недостачею
вантажу - сталі тонколистової,
переданого для перевезення
Відповідачу.

Представник Відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, просив відмовити в його
задоволенні у повному обсязі.
Відповідач зазначає, що залізниця
прийняла вантаж масою, у стані, у якому
він був переданий до перевезення,
доставила і видала вантаж у схоронному
стані. Відповідно до пункту "а" статті 111
Статуту залізниці, України, якщо вантаж
прибув у непошкодженому відкритому
рухомому складі, завантаженому
засобами відправника, якщо немає ознак
втрати, псування або пошкодження
вантажу залізниця звільняється від
відповідальності за втрату або нестачу
вантажу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши представників Позивача та
Відповідача, суд

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" 06.06.2014 за
накладною № 49022833 зі станції "Маріуполь
- Сортувальний Дон. залізниця" у вагоні
№68427582 відвантажило на адресу
„Одеса-Порт Од. залізниця" сталь
тонколистову у кількості 67 740 кг (а.с. 10).
У графі 20 накладної вказано, що вантаж
розміщено та закріплено згідно з п. 4.2.2
гл. 3 Пр. 14 к СМГС.

На зворотному боці накладної № 49022833
Державним підприємством
„Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" здійснено напис про
відступлення права на пред'явлення
претензії та позову ПАТ
„Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча".

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Частиною першою статті 3 Закону України
"Про залізничний транспорт"
від 04.07.1996 № 273/96-ВР передбачено, що
законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з Закону України "Про
транспорт", цього Закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, та інших
актів законодавства України.

Згідно із статтею 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами) (частини перша, друга, третя
статті 909 Цивільного кодексу
України).

Перевезенням вантажів визнається
господарська діяльність, пов'язана з
переміщенням продукції
виробничо-технічного призначення та
виробів народного споживання
залізницями, автомобільними дорогами,
водними та повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводами. Суб'єктами відносин
перевезення вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі (частини перша,
друга статті 306 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 12 Закону України
„Про залізничний транспорт" залізниці
та підприємства залізничного
транспорту загального користування
забезпечують збереження вантажів,
багажу та вантажобагажу на шляху
слідування та на залізничних станціях
згідно з чинним законодавством
України.

Відповідно до статті 924 Цивільного
кодексу України перевізник відповідає
за збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.
Вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення і має право
застрахувати вантаж у порядку,
встановленому законодавством (частини
друга, третя статті 308 Господарського
кодексу України).

Відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.
Вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення і має право
застрахувати вантаж у порядку,
встановленому законодавством (частини
друга, третя статті 308 Господарського
кодексу України).

Згідно із статтями 110, 111, 113 Статуту
залізниць України затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 06.04.1998 № 457, залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту видачі
одержувачу або передачі згідно з
Правилами іншому підприємству.
Залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу у
разі, коли, зокрема, вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника
чи без пломб, коли таке перевезення
дозволено Правилами, а також якщо
вантаж прибув у непошкодженому
відкритому рухомому складі,
завантаженому засобами відправника,
якщо немає ознак втрати, псування або
пошкодження вантажу під час
перевезення. За незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.

Статтею 129 Статуту залізниць України,
передбачено, що обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Як вбачається з комерційного акту № АА
024443/115 від 20.06.2014 (форма ГУ-22), складеного
на станції Одеса-Порт Одеської
залізниці, при переважуванні
нестандартної укрученої пачки на
автомобільних механічних вагах моделі
2170ВА-60Э, повірка 20.09.2013 вага склала 6520
кг., яка менше на 400 кг. від заявленої 6 920
кг.

При видачі вантажів, маса яких
унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто)
становить 0,5 % (пункт 27 Правил видачі
вантажу затверджених наказом
Міністерством транспорту України від
21.11.2000 №644).

Судом встановлено, що з урахуванням
норми 0,5% граничного розходження
визначення маси нетто вагова нестача
склала 365,40 кг. (6 920 - 6 520 - 34,60 = 365,40)
вартість вказаної недостачі становить
2 653,85 грн., яка розраховується наступним
чином: 365,40 X 575 Х 12,95 = 2 653,85. Де, 365,40 кг. -
вага недостачі; 575 дол. США - вартість
продукції за тону відповідно до
Специфікації від 13.05.2014 №1011SF (а.с. 12); 12,95
- курс НБУ станом на 23.10.2014.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, про задоволення позовної
вимоги в частині стягнення з
Відповідача суми втраченої продукції у
розмірі 2 653,85 грн., та відмову в іншої
частині позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з тим що спір виник внаслідок
неправильних дій Відповідача,
господарський суд покладає на нього.

Повне рішення складено відповідно до
вимог статті 84 Господарського
процесуального кодексу України та
підписано 16 грудня 2014 р.

Керуючись частинами першою, другою,
третьою статті 909, статтею 924 Цивільного
кодексу України, частинами другою,
третьою статті 308 Господарського
кодексу України, частиною першою
статті 3 Закону України "Про
залізничний транспорт" від 04.07.1996
№ 273/96-ВР, статтями 110, 111, 113, 129 Статуту
залізниць України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 06.04.1998 № 457, статтями 33, 34, 49, 82, 84-85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса,
вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
„Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (87504,
м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, ) суму втраченої продукції у
розмірі 2 653,85 грн. (дві тисячі шістсот
п'ятдесят три гривні 85 коп.).

3. В задоволені іншої частини позову
відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса,
вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
„Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (87504,
м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, ) витрати на сплату судового
збору у розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ю.А. Шаратов