ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.Справа № 922/5294/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук
О.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метакон", м. Харків
до Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області, м.
Харків про стягнення 44708,26 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Лугова Г.А. (дов. № 24/11 від
24.11.2014 р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.11.2014 р. звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення з Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Метакон"
заборгованості у розмірі 44708,26 грн., яка
виникла внаслідок невиконання
грошового зобов'язання щодо оплати
наданих послуг, наданих на підставі
акту № 2 приймання-передачі наданих
послуг від 12.12.2012 р. за договором про
надання послуг № 1107, укладеним між
сторонами 11 липня 2012 року. Відповідно
вимог позовної заяви, заявлена до
стягнення сума заборгованості
становить 44708,26 грн., яка складається з
31153,00 грн. основного боргу, 6215,30 грн.
пені, 2390,71 грн. штрафу, 4949,25 грн.
інфляційних витрат. Судові витрати, які
складаються з судового збору у розмірі
1827,00 грн., позивач просить покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.11.2014 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/5294/14, розгляд
якої призначено у судовому засіданні
на 09.12.2014 р. об 11:00 год.

У судовому засіданні 09 грудня 2014 року
було оголошено перерву до 09:30 17.12.2014 р. з
метою надання сторонами додаткових
доказів в обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

Представник позивача у судовому
засіданні 17.12.2014 р. підтримує позовні
вимоги та просить суд задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, у наданому до
суду відзиві на позов (вх. 44796),
заперечує проти позовних вимог з
підстав викладених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

11 липня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Метакон"
(позивач) та Державною інспекцією
сільського господарства в Харківській
області (відповідач) було укладено
договір № 1107 про надання послуг,
відповідно до п.1.1. якого, позивач
(виконавець) зобов'язується у 2012 році
надавати відповідачу (замовнику)
послуги з технічного обслуговування та
ремонту конторських, лічильних машин
та комп'ютерної техніки (послуги, код
згідно з ДК 016-97 - 72,50.1), перелік та
вартість яких викладено у
специфікації, наведеної у Додатку 1 до
цього договору, який є невід'ємною його
частиною, а відповідач (замовник) -
прийняти та оплатити послуги, на умовах
цього договору.

Пунктом 10.1. договору встановлено, що
він набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року, а в
частині виконання зобов'язань сторін -
до повного виконання таких зобов'язань.

Порядок надання послуг визначений
сторонами у розділі 5 спірного
договору, зокрема п. 5.3 вказаного
розділу передбачено, що послуги
вважаються наданими позивачем та
прийнятими відповідачем у разі якщо
сторонами підписано акт
приймання-передачі наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач на виконання своїх
зобов'язань за спірним договором, на
підставі акту № 2 приймання-передачі
наданих послуг від 12.12.2012 року надав
відповідачу послуги на суму 34153,00 грн.,
що підтверджується підписами
уповноважених представників сторін та
печатками сторін на вищенаведеному
акті, копія якого залучена до
матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідачем
здійснено часткову оплату за надані на
підставі акту № 2 приймання-передачі
наданих послуг від 12.12.2012 року послуги
за договором № 1107 про надання послуг у
розмірі 3000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позовних
вимог пояснив, що відповідачем було
оплачено на користь ТОВ "Метакон" за
договором № 1107 від11.07.2012 р. кошти у
розмірі 23834,00 грн. Проте такі твердження
відповідача та надані до відзиву копії
платіжних доручень не спростовують
розміру заборгованості заявленої
позивачем, оскільки позивач вказує на
виникнення заборгованості на підставі
акту № 2 приймання-передачі наданих
послуг від 12.12.2012 року в рамках договору
№ 1107 від11.07.2012 р., натомість сума 20834,00
грн., сплачена відповідачем на користь
позивача платіжним дорученням № 442 від
05.11.2012р., була перерахована за послуги з
технічного обслуговування та ремонту
комп'ютерної техніки за актом № 3010/1 від
30.10.2012 року, складеного в рамках
договору № 1107 від 11.07.2012 р.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 4.3 договору, оплата за
надані послуги має бути перерахована
виконавця протягом 10 банківських днів
з моменту отримання замовником акту
приймання-передачі наданих послуг.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивач виконав свої обов'язки у
повному обсязі, проте відповідач в
порушення норм чинного цивільного та
господарського законодавства України
та умов спірного договору, розрахунок
за отриманий від позивача товар на
протязі 10 днів з моменту підписання
акту № 2 приймання-передачі наданих
послуг від 12.12.2012 року в повному обсязі
не здійснив, у зв'язку з чим, у
відповідача виникла перед позивачем
заборгованість за надані на підставі
акту № 2 від 12.12.2012 року послуги за
договором № 1107 про надання послуг від
11.07.2012 р. в розмірі 31153,00 грн.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати наданих ТОВ "Метакон" послуг у
розмірі 31153,00 грн.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК
України передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та
статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України
порядку обставини, які повідомлені
позивачем не спростував, доказів
оплати послуг, наданих за актом № 2
приймання-передачі наданих послуг від
12.12.2012 р. за договором № 1107 від 11.07.2012 р. в
повному обсязі не надав, суд дійшов
висновку, що позов в частині заявлених
до стягнення 31153,00 грн. основного боргу
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), тому, згідно зі
ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Умовами договору, а саме п. 7.1 спірного
договору сторони визначили, що у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
цим договором.

У пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" надані
роз'яснення "якщо у вчиненому сторонами
правочині розмір та базу нарахування
пені не визначено або вміщено умову
(пункт) про те, що пеня нараховується
відповідно до чинного законодавства,
суму пені може бути стягнуто лише в
разі, якщо обов'язок та умови її сплати
визначено певним законодавством.

Позивач просить суд на підставі ч. 2 ст.
231 ГК України стягнути з відповідача за
порушення строків виконання
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг пеню у розмірі 6215,30 грн. та за
прострочення понад 30 днів виконання
грошового зобов'язання штраф у розмірі
7% від суми боргу, що становить 2390,71 грн.

Відповідно до частини четвертої статті
231 Господарського кодексу України, у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

З наведеного вбачається, що
законодавець поділяє неустойку на
законну і договірну.

Необхідною умовою виникнення права на
неустойку є визначення у законі чи у
договорі управленої та зобов`язаної
сторони, вид правопорушення за який
вона стягується і конкретний її розмір.

Відповідно до частини другої статті 231
Господарського кодексу України у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді пені та штрафу, передбачених
абзацом 3 частини другої статті 231
Господарського кодексу України,
можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
06.12.2010 по справі № 3-4гс10, від 20.12.2010 по
справі № 3-41гс10, від 28.02.2011 по справі №
3-11гс11, від 04.02.2014 по справі № 903/610/13.

Відповідно до частини третьої статті 510
Цивільного кодексу України якщо кожна
із сторін у зобов'язанні має одночасно
і права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

Грошове зобов'язання - це таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Між сторонами у справі, що
розглядається, виник спір щодо
неоплати відповідачем наданих
позивачем послуг за Договором № 1107 про
надання послуг.

Таким чином, між сторонами у цій справі
виникло грошове зобов'язання щодо
оплати наданих послуг.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
штрафні санкції, передбачені абзацом
третім частини другої статті 231 ГК
України, застосовуються за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Отже, враховуючи те, що позивачем
заявлено позовну вимогу про стягнення
з відповідача 6215,30 грн. пені та 2390,71 грн.
штрафу за прострочення виконання
грошового зобов'язання, тоді як
передбачені ч. 2 ст. 231 ГК України пеня та
штраф стягуються за прострочення
виконання негрошового зобов'язання та
розраховується виходячи із вартості
товарів (робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання, а не з суми
боргу, господарський суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача - 6215,30 грн. пені та 2390,71 грн.
штрафу не підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога щодо
стягнення з відповідача інфляційних
витрат у розмірі 4949,25 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Позивачем зроблений розрахунок
інфляційних, сума яких складає 4949,25
грн., наданий розрахунок відповідає
вимогам чинного законодавства та
відносинам, що склалися між сторонами,
а тому нараховані інфляційні втрати
підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

За результатами розгляду справи,
керуючись статтями 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає необхідним витрати по сплаті
судового збору покласти на відповідача
з вини якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 525, 526, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 38, 43, 44, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України;

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області (61002, м. Харків, вул. Артема, 14,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "МЕТАКОН"
(61166, м. Харків, вул. Серпова, буд. 4, ) 31153,00 грн. основного боргу
за Договором про надання послуг № 1107
від 11.07.2012 р.; 4949,25 грн. інфляційних
витрат за Договором про надання послуг
№ 1107 від 11.07.2012 р.; 1827,00 грн. судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков