м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного підприємства
"Дослідне господарство "Борки"
Інституту сільського
господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
про визнання частково
недійсним контракту та додатків до
Суддя Бондаренко Г.П.
від позивача: Удовиченко Д. С. (дов.
№ 75 від 15.09.2014)
від відповідача: Богонос В. А. (дов. №
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 09.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Дослідне
господарство "Борки" Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
наук України (далі за текстом - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" (далі за текстом -
відповідач) про визнання недійсними
додаткових угод № 2 від 04.07.2011, №3 від
29.08.2011, № 4 від 20.08.2013 до Форвардного
контракту № ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010,
укладеного між Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної академії аграрних наук
України та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром"; про визнання недійсними
пунктів 9.2 та 9.5 Форвардного контракту
№ ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010, укладеного між
Державним підприємством "Дослідне
господарство "Борки" Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
наук України та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Украгропром", а також відповідач
просить покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 910/23093/14, розгляд справи
призначено на 18.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.11.2014 відповідно до ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
09.12.2014, в зв'язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання,
необхідністю витребування додаткових
доказів у справі.

В судове засідання 09.12.2014 представники
сторін з'явились, надали суду усні
пояснення по суті справи, в яких
позивач свої позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, відповідач проти
задоволення позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 09.02.2014 судом
встановлено, що спір між сторонами в
частині вимог щодо визнання недійною
додаткової угоди № 3 від 29.08.2011 до
форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 з тих же підстав (укладена з
перевищенням повноважень та не
відповідає вимогам закону та договору),
що і у даній справі, 27.11.2014 був
вирішений Господарським судом міста
Києва у справі № 910/17921/14 (відповідні
докази наявні в матеріалах справи,
зокрема позовна заява та рішення суду з
бази діловодства суду), що є підставою
для припинення провадження у справі у
відповідній частині згідно п. 2 ст. 80 ГПК
України. На вказаній підставі, судом
провадження у справі в частині
визнання недійною додаткової угоди № 3
від 29.08.2011 до форвардного контракту №
ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010 з підстав
перевищення повноважень керівником -
припинено.

Позовні вимоги мотивовані
невідповідністю укладених між
сторонами додаткових угод № 2 від
04.07.2011, № 4 від 20.08.2013 до Форвардного
контракту № ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010 вимогам
Постанови КМУ від 19.04.1999 № 632 «Про
затвердження Положення про вимоги до
стандартної (типової) форми
деривативів», що робить їх нікчемними
та укладанням спірних додаткових угод
керівником відповідача з перевищенням
повноважень, що є підставою для
визнання їх недійсними,
невідповідністю пунктів 9.2. та 9.5.
Форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 положенням ст. 61 Конституції
України.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечує з підстав
відповідності спірних додаткових угод
та пунктів 9.2., 9.5. Форвардного контракту
№ ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010 вимогам чинного
законодавства на момент їх укладання.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважних
представників позивача і відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром", як покупцем та Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Борки" Інститут птахівництва НААН
України", як продавцем укладено
форвардний контракт № ФК 08/11-10-02 (далі
за договором контракт), відповідно до п.
1.1. якого позивач зобов'язується
передати відповідачу у власність
базовий актив, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
його у кількості, строки та за ціною,
які передбачені контрактом.

Відповідно до п. 2.1 контракту, базовим
активом за даним контрактом виступає:

2.1.1 Ячмінь фуражний 3-1 клас (товар-1)
власного урожаю 2011 р., або набуте
позивачем в інший, не заборонений
законодавством України спосіб, що
відповідає ДСТУ 3769:98 "Ячмінь. Технічні
умови":

- вологість - 13, 5 % макс.

- смітна домішка - 2 % макс.

- зернова домішка - 10 % макс.

- натурна вага - 620 г/л

- без насіння карантинних рослин,
шкідників та сторонніх запахів,

у кількості 357, 5 тон в заліковій вазі
елеватора.

2.1.2. Кукурудза фуражна (товар - 2)
власного урожаю 2011 р., або набуте
позивачем в інший, не заборонений
законодавством України спосіб, що
відповідає ДСТУ 4525:2006 "Кукурудза.
Технічні умови":

- вологість - 15 % макс.

- смітна домішка - 5 % макс.

- зернова домішка - 15 % макс.

- без насіння карантинних рослин,
шкідників та сторонніх запахів,

у кількості 1 571, 5 тон в заліковій вазі
елеватора.

2.1.3. Горох, фуражний (товар - 3) власного
урожаю 2011 р., або набуте позивачем в
інший, не заборонений законодавством
України спосіб, що відповідає ДСТУ 28674-90
"Горох. Требования при заготовках и
поставках":

- вологість - 15 % макс.

- смітна домішка - 1 % макс.

- зернова домішка - 4 % макс.

- без насіння карантинних рослин,
шкідників та сторонніх запахів,

у кількості 642, 5 тон в заліковій вазі
елеватора.

Згідно з розділом 4 контракту, ціна
однієї тони товару-1 в заліковій вазі
елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1 контракту, встановлюється сторонами
у сумі 750, 00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 125, 00 грн.

4.2. Ціна однієї тони товару - 2 в
заліковій вазі елеватору на базисі
поставки EXW (франко-елеватор),
відповідно до умов п. 3.1 контракту,
встановлюється сторонами у сумі 750, 00
грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 125, 00 грн.

4.3. Ціна однієї тони товару-3 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1 контракту, встановлюється сторонами
у сумі 800, 00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 133, 33 грн.

4.4. Встановлена у п. 4.1, 4.2, 4.3 ціна товару
є твердою і не підлягає перегляду за
будь-яких обставин, протягом дії даного
контракту.

4.5. До ціни товару входять:

- вартість доставки товару на елеватор,
приймання та зберігання товару,
відповідно до договору зберігання,
укладеного між позивачем та елеватором
до моменту передачі товару
відповідачеві, відповідно до умов п. 3.3
контракту, а також вартість послуг
елеватору по переоформленню товару на
відповідача.

4.6. Загальна вартість товару -1 складає
268 125, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 44 687, 50 грн.

4.7. Загальна вартість товару -2 складає
1 178 625, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 196 437, 50
грн.

4.8. Загальна вартість товару -3 складає
514 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 85 666, 67 грн.

4.9. Загальна вартість даного контракту
складає 1 960 750, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 326
791, 67 грн., є кінцевою і зміні не
підлягає.

Пунктом 9.2. контракту сторони погодили,
що за невиконання продавцем умов
контракту щодо обсягів поставки ним
сплачується штраф у розмірі 100 %
вартості недопоставленого товару.

Пунктом 9.5. контракту сторони
встановили, що продавець за
несвоєчасну поставку товару згідно з п.
3.2 контракту, сплачує покупцю штраф у
розмірі 0, 01 % від вартості
непоставленого товару за кожен день
затримання поставки товару.

Контракт набирає чинності з дня його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором (12.1. контракту).

04.07.2011 між відповідачем, в особі
генерального директора Пахоти
Володимира Юрійовича та позивачем
укладено додаткову угоду №2 до
форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 (далі за текстом - додаткова угода
№ 2).

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 2,
пункт 2.1.1 контракту виклали в наступній
редакції:

Базовим активом за даним контрактом
виступає:

2.1.1. ячмінь (далі - Товар 1) власного
урожаю 2011 року, або набуте Продавцем в

інший, не заборонений законодавством
України спосіб, що відповідає ДСТУ 3769:98
«Ячмінь. Технічні умови»:

- вологість - 14.5 % макс.

- смітна домішка - 2 % макс.

- зернова домішка - 7 % макс.

- натурна вага - 620 г/л

- без насіння карантинних рослин,
шкідників та сторонніх запахів.

у кількості 1 054,30 (одна тисяча п'ятдесят
чотири тони 300 кг) в заліковій вазі
елеватора.

Згідно п. п. 2, 3 додаткової угоди № 2,
пункти 4.1, 4.9 контракту виклали в
наступній редакції:

4.1. Ціна однієї тони Товару -1 в
заліковій вазі Елеватору на базисі
поставки EXW (франко - елеватор),
відповідно до умов н. 3.1. цього
Контракту, встановлюється Сторонами у
сумі: 1 000.00 грн. ПДВ - 200,00 грн., загальна
вартість 1200,00 (одна тисяча двісті грн. 00
коп.) гривень.

4.9. Вартість цього Контракту складає 2 464
820.83 грн., ПДВ - 492 964.17 грн., загальна
вартість 2 957 785 (два мільйони дев'ятсот
п'ятдесят сім тисяч сімсот вісімдесят
п'ять гривень), є кінцевою і зміні не
підлягає.

Пунктом 4 додаткової угоди № 2 сторони
погодили, що у зв'язку зі зміною ціни
базового активу та загальної вартості
контракту, оплату різниці загальної
вартості контракту, що виникла в
результаті такої зміни, відповідач
здійснює до 10 вересня 2011 року.

20.08.2013 між відповідачем в особі
генерального директора Пахоти
Володимира Юрійовича та позивачем
укладено додаткову угоду № 4 до
форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 (далі за текстом - додаткова угода
№ 4).

В п. 1 додаткової угоди № 4 сторони
узгодили викласти п. 1.1. контракту в
редакції:

1.1. В порядку та на умовах визначених
контрактом продавець зобов'язується
передати покупцю у власність базовий
актив - сільськогосподарську продукцію
вирощену власними силами у
майбутньому, у номенклатурі, кількості,
у строки та за цінами, вказаними в
контракті, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його у кількості,
строки та за ціною, які передбачені
контрактом.

Відповідно до п. п. 2 - 9 додаткової угоди
№ 4, сторони виклали в новій редакції
пункти 2.1.1 - 2.1.8, 3.1, 3.2, 3.5, 4.1, 6.2. та 6.4
контракту.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача щодо визнання недійсними
додаткових угод № 2 від 04.07.2011, № 4 від
20.08.2013 до Форвардного контракту № ФК
08/11-10-02 від 08.11.2010 та пунктів 9.2., 9.5
Форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу
України визначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України визначено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Як встановлено судом, сторони погодили
всі істотні умови в додаткових угодах
№ 2 від 04.07.2011, № 4 від 20.08.2013 до
форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010.

В своїх обґрунтуваннях позовних вимог
позивач посилається на положення ст.ст.
203, 207, 215 та ст. 239 Цивільного кодексу
України та вважає, що додаткові угоди №
2, № 4 є недійсними, оскільки суперечать
умовам, визначеними контрактом а також
вимогам постанови Кабінету міністрів
України від 19.04.1999 р. № 632 "Про
затвердження Положення про вимоги
стандартної (типової) форми
деривативів" та оскаржувані додаткові
угоди підписані представником
відповідач без належних повноважень.

Так, відповідно до ст. 92 Цивільного
кодексу України, юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин, який
вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства.

Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє (ч. 1 ст. 239 Цивільного
кодексу України).

З додаткових угод № 2, 4 вбачається, що
вони підписані генеральним директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" (відповідача) Пахотою
Володимиром Юрійовичем, який діє на
підставі статуту товариства.

Згідно підпункту 3 п. 7.5.4. статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром", генеральний директор у
межах своєї компетенції укладає та
підписує від імені товариства
господарські та інші договори (угоди,
контракти), виступає розпорядником
його коштів та майна з врахуванням
обмежень, встановлених статутом
товариства.

Відповідно до абзацу 6 п. п. 7.3.4 п. 7.3
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром", до компетенції ради
директорів (дирекція) належить
прийняття рішень щодо укладення
товариством угод на суму, що перевищує
500 000, 00 грн. однією операцією чи
серією пов'язаних операцій.

02.10.2010 було проведено позачергові
загальні зборі учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Украгропром", оформлені протоколом
№ 02/12-2010, відповідно до якого надано
директору товариства - Пахоті
Володимиру Юрійовичу повноваження
щодо укладення від товариства
будь-яких правочинів, в сумах та на
умовах на його власний розсуд, з їх
наступним затвердженням загальними
зборами учасників товариства, в тому
числі, але не обмежуючись:

Договорів купівлі-продажу (поставки);

Договорів купівлі-продажу (поставки) за
результатами участі в процедурах
закупівель (конкурсах) за державні
кошти в яких товариство виступає
постачальником;

Форвардних контрактів та додаткових
угод до них;

Договорів застави майна, урожаю,
товарів в обігу, інших активів в яких
товариство виступає
заставодержателем, в тому ж числі,
таких, що підлягають нотаріальному
посвідченню.

Договорів підряду (надання послуг)
тощо.

Так, відповідно до абзацу 8 п. п.3.3. п. 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", якщо договір містить умову
(пункт) про підписання його особою, яка
діє на підставі статуту підприємства
чи іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Крім того,відповідно до п. 3.5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
відповідно до пункту "і" частини п'ятої
статті 41 і статті 59 Закону України "Про
господарські товариства" до
компетенції загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю віднесено
затвердження договорів, укладених на
суму, що перевищує вказану в статуті
товариства.

Цими нормами передбачено не укладення
договорів, а їх затвердження. Тому якщо
господарським судом буде з'ясовано, що
статутом товариства з обмеженою
відповідальністю право виконавчого
органу цього товариства на укладення
договору не обмежено, тобто такий орган
уклав договір без порушення наданих
йому повноважень, то сам лише факт
незатвердження договору після його
підписання не може бути підставою для
визнання договору недійсним.

Тобто твердження позивача, про
підписання відповідачем додаткових
угод до форвардного контракту № ФК
08/11-10-02 від 29.08.2011 р. без відповідних
повноважень спростовується
вищенаведеним.

Вимоги позивача щодо визнання
недійсними пунктів 9.2, 9.5 контракту
обґрунтовані суперечністю зазначених
пунктів положенням ст. 61 Конституції
України, оскільки, на думку позивача,
ними визначено застосування
подвійного штрафу за невиконання
продавцем умов контракту щодо обсягів
поставки.

Як встановлено судом п. 9.2. контракту
встановлена відповідальність позивача
за порушення обсягів поставки у
вигляді штрафу в розмірі 100 % вартості
недопоставленого товару, а п. 9.5.
контракту відповідальність за
несвоєчасну поставку товару у вигляді
штрафу у розмірі 0, 01 % від вартості
непоставленого товару за кожен день
затримання поставки товару.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України пенею,
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

З огляду на наведені приписи чинного
законодавства та положення пунктів 9.2,
9.5. контракту, пунктом 9.2. контракту
сторони фактично передбачили
відповідальність позивача за
порушення його зобов'язань за
контрактом щодо обсягів поставки
товару у вигляді штрафу в розмірі 100 %
вартості недопоставленого товару, а
пунктом 9.5 - відповідальність позивача
за порушення його зобов'язань за
контрактом щодо строків поставки
товару у вигляді пені у розмірі 0, 01 % від
вартості непоставленого товару за
кожен день затримання поставки товару.
Отже, по суті пунктами 9.2. та 9.5.
контракту передбачені різні види
відповідальності за різні види
порушень зобов'язань по договору, що
повністю відповідає вимогам ст. 61
Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Тож, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Суд відзначає, що постанова Кабінету
міністрів України від 19.04.1999 р. № 632 "Про
затвердження Положення про вимоги
стандартної (типової) форми
деривативів" не містить положень про
заборону укладення додаткових угод до
форвардного контракту чи заборони
зміни ціни під час дії форвардного
контракту за згодою сторін та визнання
таких угод недійсними.

Крім того, у даному випадку зміни цін по
форвардному контракту відбулись у
сторону збільшення, тобто на користь
позивача.

Разом з тим, як вбачається з рішення
Господарського суду Харківської
області від 16.06.2014 р. у справі № 922/1565/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної академії аграрних наук,
на виконання умов форвардного
контракту № ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010 р. з
урахуванням додаткових угод,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" було перераховано
Державному підприємству "Дослідне
господарство "Борки" Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
наук грошові кошти у розмірі 4 617 910,
00 грн., проте останній здійснив
часткову поставку товару на суму 4 221
734, 10 грн., у зв'язку з чим залишок по
поставці товару Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" склала 396 175, 90 грн.

Зазначеним вище судовим актом,
стягнуто з Державного підприємства
"Дослідне господарство "Борки"
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" суму основного боргу у
розмірі 396 175, 90 грн., суму штрафу у
розмірі 198 087, 95 грн. та 15 847, 04 грн. -
витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

У відповідності з п.п. 3.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Тобто після укладення форвардного
контракту № ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010 р. та
додаткових угод до нього, відповідач
вичинив дії направлені на наступне
схвалення оспорюваного правочину, а
саме перерахував кошти та приймав
товар від позивача, що встановлено в
рішенні Господарського суду
Харківської області від 16.06.2014 р. у
справі № 922/1565/14.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, оскільки положення додаткових
угод № 2 від 04.07.2011, № 4 від 20.08.2013 до
форвардного контракту № ФК 08/11-10-02 від
08.11.2010 та пункти 9.2, 9.5 форвардного
контракту № ФК 08/11-10-02 від 08.11.2010
відповідає положенням законодавства,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
вимог позивача, які не підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32,
33, 49, 75, 82-85, п. 2 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині
розгляду позовних вимог щодо визнання
недійсною додаткової угоди № 3 від
29.08.2011 до форвардного контракту № ФК
08/11-10-02 від 08.11.2010 - припинити.

2. В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.12.2014.

Суддя
Г. П. Бондаренко