ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року
Справа № 904/6258/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Бережко С.І. представник,
довіреність №14-96 від 18.04.14;

від відповідача: Копилова Г.Г.
представник, довіреність №1 від 08.01.14.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.10.2014 року у справі №
904/6258/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго", м.
Новомосковськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 9 375 632 грн. 26 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до
Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго" про
стягнення 9 375 632 грн.
26 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі - продажу
природного газу №13/3329-ТЕ-3 від 28.12.2012
року, укладеного між сторонами, в
частині повної та своєчасної оплати за
поставлений природний газ.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.10.2014
року (суддя Кармазіна Л.П. )
позов задоволено частково, стягнуто із
Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ " 7 579 876 грн. 01 коп.
суми основного боргу, 343 906 грн. 70 коп. -
пені, 200 968 грн. 56 коп. - 3% річних, 906 615
грн. 30 коп. - інфляційних втрат та 70396
грн. 56 коп. судового збору, в решті
позову відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідач несвоєчасно проводив
розрахунки за поставлений йому за
договором природний газ за січень -
грудень 2013 року у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення 7 579 876 грн. 01 коп.
суми основного боргу, трьох процентів
річних та збитків від інфляції є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Стягнення пені підлягає частковому
задоволенню в сумі 343 906 грн. 70 коп., яку
суд, з урахуванням наданих сторонами
доказів, приймаючи до уваги майновий
стан сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, враховуючи розмір
нарахувань та стягнення інфляційних
втрат і 3% річних, вважав за можливе,
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України та правом, наданим суду п. 3 ч.1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотанням
відповідача зменшити на 50% від їх
розміру, оскільки відповідач є
комунальним підприємством та
неприбутковою організацією, газ
споживає не для власних потреб, а для
населення, теплову енергію поставляє
населенню за регульованими цінами
фактично збитково (заборгованість з
компенсації різниці в тарифах за 2012 - 1
кв. 2014 року складає 4 054 060,21 грн.),
заборгованість населення перед
Відповідачем складає суму понад 7 077 600
грн., що є безпосередніми причинами
неналежного виконання зобов'язання,
поведінки винної сторони (вжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
намагання негайного добровільного
усунення нею порушення та його
наслідків).

Не погодившись з даним рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
рішення в частині відмови у стягненні
344 086,20 грн. пені, в оскарженій частині
прийняти нове рішення, яким стягнути з
Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" суму пені у розмірі
344 086,20 грн., в інші частині рішення
залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"посилається на
наступне:

- в оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені місцевий господарський
суд не врахував жодного аргументу,
доводу чи доказу позивача, не
зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 ГПК України, що призвело до
прийняття неправильного рішення,

- суд не дослідив майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні, та
інших інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, що призвело до
порушення ст.233 ГК України;

- господарський суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а саме: позивач є
підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки та безпеки
держави; за спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
санкції за порушення цих строків;
внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ставками 20-24% річних; єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені;

- аналіз законодавства вказує, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан, відсутність коштів не
є винятковим випадком в розумінні ст. 233
ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, яка
підлягає стягненню;

- зменшення судом розміру пені на 50%
спричиняє позивачу додаткові збитки, у
зв'язку з чим не враховано інтереси
позивача.

Представник Позивача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Комунальне підприємство
"Новомосковськтеплоенерго" у відзиві
на апеляційну скаргу просить рішення
залишити в силі, як таке, що було
винесено з дотриманням всіх норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевий господарський суд
правильно надав оцінку тій обставині,
що споживачем теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є населення та
комунальні установи і організації, які
фінансуються з державного бюджету, а
також врахував збитковість
господарської діяльності відповідача
у зв'язку з наявністю значної
заборгованості споживачів за
поставлену енергію, заборгованість з
компенсації різниці в тарифах, тому
дійшов обґрунтованих висновків про
наявність підстав для зменшення пені,
як це передбачено ст. 233 Господарського
кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 року прийнято апеляційну скаргу
до розгляду.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

28.12.2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець-позивач) та
Комунальним підприємством
"Новомосковськтеплоенерго"
(покупець-відповідач) укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№13/3329-ТЕ-3 за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014
року природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору. (а.с.9-14) (з урахуванням
додаткової угоди №2 від 31.12.2013р.)

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині поставки газу до 30.06.2014р., а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення. (п. 11.1 договору з в
редакції додаткової угоди №2 від
31.12.2013р.).

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з пунктом 2.1 договору з
урахуванням додаткової угоди №2 від
31.12.2013 року Продавець передає покупцеві
з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ
обсягом до 13956,847 тис. куб. м. Продавець
передає покупцеві у січні-червні 2014
року газ, спожитий покупцем за цим
договором у грудні 2013 року. Фактичні
обсяги, що передаються за цим договором
у 2014 році, зазначаються помісячно в
актах приймання-передачі природного
газу.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

За змістом з пункту 6.1 договору,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Наявними у справі доказами
підтверджено, що на виконання умов
Договору №13/3329-ТЕ-3 від 28.12.2012
року НАК "Нафтогаз України" поставив
КП
"Новомосковськтеплоенерго" протягом
січня 2013р. - грудня 2013р. природний газ на
загальну суму 12918727,42 грн. (а.с.17-35).

Акти приймання-передачі природного
газу, в яких визначено фактичні обсяги
переданого газу, його ціна та остаточна
вартість, підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Проте, відповідач частково
розрахувався за поставку природного
газу у розмірі 5 338 851, 41 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
причиною виникнення спору є неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань у частині своєчасної та
повної оплати природного газу за
січень - грудень 2013 року, у зв'язку з чим
позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 7 579 876,01 грн. суми
основного боргу за спожитий природний
газ, 906 615,30 грн. суми втрат від
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 688 172,39
грн. пені та 200 968,56 грн. 3% річних, які
відповідачем у добровільному порядку
не сплачені, що стало причиною
звернення позивача з позовом, який є
предметом спору у даній справі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач
несвоєчасно та не в повному обсязі
розрахувався за поставлений природний
газ, що підтверджується матеріалами
справи, та не спростовується
Відповідачем.

За розрахунком позивача,
підтвердженим матеріалами справи,
заборгованість відповідача з оплати
вартості поставленого газу за
Договором №13/3329-ТЕ-3 від 28.12.2012 року
станом на 14.07.2014 року становить 7 579 876
грн. 01 коп. (а.с. 36-43)

Відповідач розрахунок позивача та
наявність зобов'язання з оплати повної
вартості поставленого газу не
заперечив. У зв'язку з чим, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду, що сума основного
боргу, яка підлягає стягненню з
відповідача становить 7 579 876 грн. 01
коп., що визнається обома сторонами.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідач частково розрахувався з
позивачем за спожитий природний газ з
порушенням строків передбачених п. 6.1
договору, що підтверджується
відповідним розрахунком
заборгованості, який наявний в
матеріалах справи, та не заперечується
відповідачем (а.с. 36-43).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України виконання господарських
зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими
законами; до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського
кодексу України також встановлюють, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Сторонами в п. 7.2 Договору №13/3329-ТЕ-3 від
28.12.2012 року передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього
Договору, який встановлює строки
розрахунків за фактично переданий газ,
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підтвердження понесення
інфляційних втрат та в обґрунтування
здійснених нарахувань 3% річних і пені у
зв'язку із простроченням відповідачем
строку оплати зазначених обсягів
природного газу позивачем надані до
матеріалів справи відповідні
розрахунки. Так, за неналежне виконання
відповідачем грошових зобов'язань,
позивач нарахував відповідачу 3% річних
у сумі 200 968,56 грн., втрати від інфляції в
сумі 906,615,30 грн. та 688 172,39 грн. пені (а.с.
36-43).

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача (межі зазначеного
ним періоду), дні фактичної сплати
відповідачем суми боргу, колегія
суддів відповідно до ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши правильність
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат прийшла до висновку, що місцевим
господарським судом правомірно
задоволені позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних у сумі 200 968 грн. 56 коп.
та збитки від інфляції у сумі 906 615 грн.30
коп., нараховані у відповідності із ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги розрахунок позивача
(межі зазначеного ним періоду), дні
фактичної сплати відповідачем суми
боргу, колегія суддів відповідно до ст.
55 Господарського процесуального
кодексу України, перевіривши
правильність нарахування позивачем
пені, прийшла до висновку, що місцевим
господарським судом з урахуванням
строку нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань,
передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України,
правомірно перераховано розміром пені
у сумі 687 813,40, яка підлягала стягненню з
відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про необґрунтоване
та незаконне зменшення місцевим
господарським судом належної до
стягнення пені на 50%, колегія суддів з
урахуванням наявних в матеріалах
справи доказів встановила наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки є
правом суду, тому він, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку підстав, за яких можливе її
зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частина 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до укладеного між сторонами
Договору, стягнення за яким є предметом
спору, поставлений відповідачеві
природний газ призначений виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності)
(пункт 1.2 Договору).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється гарантованими
постачальниками за роздрібними цінами,
встановленими національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

Комунальне підприємство
"Новомосковськтеплоенерго" є
виконавцем послуги централізованого
опалення у місті Новомосковськ
Дніпропетровської області. Відповідно
до частини 1 пункту 2 статті 7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» тарифи на послугу
централізованого опалення
затверджуються органами місцевого
самоврядування.

Отже, відповідач самостійно не має
право визначити вартість послуги
централізованого опалення. Тариф,
затверджений відповідними органами не
відповідає обґрунтованим витратам на
виробництво послуги в тому числі
вартості спожитого відповідачем
природного газу, доказом чого є розмір
субвенції з різниці в тарифах
Несвоєчасна сплата вартості спожитого
природного газу пов'язана з
заборгованістю держави з виплати
відповідачу субвенції з різниці в
тарифах, а також несвоєчасною сплатою
споживачами вартості послуг
централізованого опалення.

Дослідивши майновий стан відповідача
та інші обставини господарським судом
встановлено, що:

- відповідач не є фактичним споживачем
газу, оскільки згідно п.1.2 Договору газ
використовувався виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживаєть ся населенням те
релігійними організаціями;

- велика кредиторська заборгованість
відповідача, яка складає 35 129 000грн., яка
утворилась через несвоєчасні і не в
повному обсязі платежі населення,
бюджетних організацій та інших
суб'єктів господарювання за спожиту
теплову енергію;

- відповідач зазнав у 2013 році значних
збитків у сумі 10 903 тис. грн. через
підвищення тарифів на газ,
електроенергію та мінімальної
заробітної плати без відповідного
підвищення тарифу на теплову енергію,
який є незмінним з жовтня 2008 року.
Тобто, при підвищенні мінімальної
заробітної плати, цін на газ та
електроенергію тариф на теплову
електроенергію залишався незмінним
(а.с. 88);

- з наданого до справи розрахунку
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню КП
"Новомосковськтеплоенерго",
вбачається, що затверджені тарифи на
послуги з теплопостачання не
відповідають фактичній вартості такої
послуги та перед відповідачем існує
заборгованість з компенсації різниці в
тарифах за 2012 - 1 кв. 2014 року в загальному
розмірі 4 054 060,21 грн. (а.с. 90);

- загальна сума заборгованості
населення перед відповідачем за
теплову енергію складає більше 7 077 600
грн. (а.с. 89), однак, діючим
законодавством, а саме Законом України
№ 486/96-ВР від 13.11.1996 року «Про
тимчасову заборону стягнення з
громадян України пені за несвоєчасне
внесення плати за житлово-комунальні
послуги» не надано право відповідачу
нараховувати та стягувати пеню за
несвоєчасну оплату наданих послуг з
населення;

- відповідач вживає заходів до
виконання зобов'язань, веде
судово-претензійну роботу по зменшенню
дебіторської заборгованості. А саме за
період січень - липень 2014 року
відповідачем подано до суду 117 позовів
про стягнення з громадян боргу за
теплову енергію на загальну суму 570,2
тис. грн.; 6 позовів - до комунальних та
бюджетних організацій на загальну суму
86,9 тис. грн.. Станом на 31.07.2014 року із
поданих наказів громадянами сплачено
лише 75,8 тис. грн., бюджетними
організаціями - 40,4 тис. грн.;

- оплата вартості природного газу
здійснюється відповідачем відповідно
до постанови КМУ від 03.12.2008 року за №1082
«Питання удосконалення схем
розрахунків за використану
електроенергію та природний газ», що
діяла до 01.07.2014 року та постанови
Кабінету Міністрів України № 217 від
18.06.2014року «Про затвердження Поряд
розподілу коштів, що надходять на
поточні рахунки із спеціальним режимом
використання для проведення
розрахунків з гарантованим
постачальником природного газу» діє з
01.07.2014 року, згідно яких КП
"Новомосковськтеплоенерго", як
теплопостачальне підприємство,
отримує кошти від споживачів теплової
енергії на рахунки зі спеціальним
режимом використання, з яких
здійснюється безспірне списання
коштів на користь НАК «Нафтогаз
України» у відсотковому значенні від
всіх коштів, що надходять від спожива,
як плата за теплову енергію в рахунок
оплати вартості газу спожитого в
поточному періоді.

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду, надані
відповідачем до матеріалів справи під
час розгляду справи судом першої
інстанції вищезазначені докази,
ступінь виконання відповідачем
зобов'язань за договором, причини
несвоєчасного виконання зобов'язання,
значимість підприємства відповідача
для населення та держави, постачання
відповідачем комунальним і бюджетним
установам теплової енергії - містять
об'єктивні відомості, які
підтверджують висновок місцевого
господарського суду про винятковість
даного випадку, що надає право суду для
зменшення неустойки.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної
скарги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що позивачем під час розгляду справи
місцевим господарським судом не надано
жодних у розумінні статей 32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів отримання
збитків/понесених ним втрат в
результаті несвоєчасної оплати
відповідачем вартості поставленого
природного газу.

У апеляційній скарзі йде посилання на
звіт позивача про фінансові результати
за 2013 рік, відповідно до якого ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" зазнала збитків від
операційної діяльності у сумі більше 12
мільярдів гривень, однак, до
апеляційної скарги даний звіт не
долучено.

Не приймаються до уваги і доводи
скаржника про те, що внаслідок
недоотримання та несвоєчасного
проведення розрахунків за природний
газ позивач змушений залучати
комерційні кредити, оскільки ці доводи
також жодними доказами не
підтверджено.

При цьому, судова колегія враховує, що
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі основного боргу в
розмірі 4 054 060,21 грн. виникла саме в
результаті бюджетної заборгованості з
різниці в тарифах на вищезазначену
суму (а.с. 90).

Наведені позивачем в апеляційній
скарзі приклади судової практики
Вищого господарського суду України не
можуть вважатися належними доказами у
даній справі у розумінні положень
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки зазначені судові рішення
прийняті у спорах, стороною у яких не
був відповідач.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про незаконність
прийнятого судового рішення в частині
зменшення місцевим господарським
судом належної до стягнення пені та
штрафу на 50% слід визнати
необґрунтованими, підстави для зміни
або скасування рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, на
думку колегії суддів апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає.

З огляду на обґрунтованість рішення
господарського суду, відповідність
висновків, викладених в рішенні,
обставинам справи та чинному
законодавству, вимоги скаржника про
скасування рішення є необґрунтованими
і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ",
м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.10.2014
року у справі № 904/6258/14 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
15.12.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.А. Сизько