ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 922/3871/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Бахолдіна М.А. - дов. №
08-11/3987/2-14 від 18.11.2014р.,

відповідача - Ярова Л.І. - дов. б/н від
26.09.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №3927Х/1-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 04.11.2014 р. у
справі № 922/3871/14,

за позовом Харківської міської ради, м.
Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр Прогрес", м.
Харків,

про внесення змін до договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.11.2014 р. (суддя
Смірнова О.В.) в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 04.11.2014р. та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ТОВ "Центр Прогрес", у
запереченнях на апеляційну скаргу
просить рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. Вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача та у запереченнях на неї
доводи відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі рішення ХХХV сесії
Харківської міської ради ІV скликання
від 27.04.2005 р. № 78/05 "Про надання
юридичним та фізичним особам земельних
ділянок для будівництва
(реконструкції) та подальшої
експлуатації об'єктів" та рішення ХІІV
сесії Харківської міської ради ІV
скликання від 23.12.2005 р. № 255/05 "Про
внесення змін до рішень сесій
Харківської міської ради" між
Харківською міською радою (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр Прогрес"
(відповідач) був укладений договір
оренди землі від 19 квітня 2006 р. Даний
договір зареєстровано у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах" в Державному реєстрі земель
від 19.04.2006 р. за № 50.

Відповідно до пункту 1 вказаного
договору, позивач надає, а відповідач
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови, яка знаходиться в м. Харкові,
пр. Московський, 257.

Пунктом 9 цього ж договору передбачено,
що плата за землю вноситься орендарем у
щомісяця у вигляді орендної плати у
грошовій формі у розмірі 3321,52 грн. у 2006
р., 6267,02 грн. з 2007 р., з 31.12.2007 р. - 11474,82 грн.
на визначений сторонами рахунок
Державного казначейства у м. Харкові.

Згідно з п. 13 договору орендна плата за
землю збільшується при зміні розміру
земельного податку, підвищення цін,
тарифів.

В п. 15 договору сторони домовились про
те, що земельна ділянка передається в
оренду для реконструкції нежитлових
будівель літ. Б-2, літ. Я-1 з надбудовами
та прибудовами під торгівельний центр
(але не пізніше прийняття об'єкту до
експлуатації) та для подальшої
експлуатації об'єкту.

Рішенням Харківської міської ради від
03.07.2013р. №1209/13 затверджено технічну
документацію з нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2013 р. Згідно п. 1.1. вказаного рішення
затверджено базову вартість одного
квадратного метра земель міста Харкова
у сумі 291,18 грн., яка отримана на
підставі витрат на освоєння і
облаштування території міста станом на
01.01.2013 та підлягає в подальшому
індексації в порядку, встановленому
законодавством України. Пунктом 2
рішення встановлено, що це рішення
вводиться в дію з моменту оприлюднення
в установленому порядку, а нормативна
грошова оцінка земель міста Харкова
станом на 01.01.2013 р. застосовується з 01
січня 2014 року.

Рішенням Харківської міської ради від
25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження
"Порядку впровадження нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станам на 01.01.2013" встановлено (п. 2, п. 3),
що плата за землю на підставі даних
"Технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станом на 01.01.2013" вводиться в дію з
01.01.2014. Зміни до договорів оренди землі,
пов'язані зі зміною розміру орендної
плати, оформлюються додатковою угодою
до договору оренди землі згідно з
Порядком оформлення договорів оренди
землі у місті Харкові. Пунктом 5
зазначеного рішення Департамент
земельних відносин Харківської
міської ради зобов'язано попередити
всіх землекористувачів (орендарів)
земельних ділянок, реєстрація яких у
Державному земельному кадастрі не
здійснена, про необхідність приведення
розміру плати за землю відповідно до
вимог чинного законодавства.

Рішенням Харківської міської ради від
29.12.2012 р. № 960/12 затверджено Порядок
оформлення договорів оренди землі у
місті Харкові. Відповідно до пункту 16.4
вказаного Порядку зміни до договору
оренди землі, пов'язані зі зміною
розміру орендної плати, оформляються
додатковою угодою до договору оренди
землі. Розмір орендної плати,
передбачений договором оренди землі,
підлягає перегляду у випадку, також
зміни нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до витягу про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки №754
від 30.10.2013 р. нормативна грошова оцінка
земельної ділянки складає 11051143 грн.

Департаментом земельних відносин
Харківської міської ради
рекомендованим поштовим відправленням
від 17.12.2013 р. № 5453/0/225-13 було направлено
на адресу відповідача проект
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки №50 від 19.04.2006 р.,
але відповідач запропоновану
додаткову угоду не підписав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено обставин, на які
він посилається, як на підставу своїх
позовних вимог (існування обов'язку
відповідача щодо укладення спірної
додаткової угоди про зміну розміру
орендної плати за договором оренди
землі) та не доведено відповідність
пропонованої додаткової угоди вимогам
Закону. Жодна з норм, вказаних
позивачем, не містить прямого припису
про обов'язковість зміни умов договору
оренди землі в частині розміру
орендної плати в разі прийняття
орендодавцем рішення про затвердження
нової нормативної грошової оцінки
переданих в оренду земель.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з вказаними висновками
господарського суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією
із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Статтею 627 ЦК України (свобода договору)
встановлено наступне. Відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам за взаємною згодою
визначати умови договору, також за
взаємною згодою змінювати ці умови або
утримуватись від пропозицій про їх
зміну.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачає, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд першої інстанції
правомірно зазначив, що обов'язок по
доведенню існування в законі чи
договорі обов'язку відповідача внести
зміни у спірний договорі оренди
земельної ділянки покладений на
позивача.

Проте, як правильно встановив суд
першої інстанції, жодна з норм,
вказаних позивачем, не містить прямого
припису про обов'язковість зміни умов
договору оренди землі в частині
розміру орендної плати в разі
прийняття орендодавцем рішення про
затвердження нової нормативної
грошової оцінки переданих в оренду
земель.

Так само немає таких приписів про
обов'язкову зміну розміру орендної
плати і в нормах Податкового кодексу
України, на які також посилається
позивач. Так, дійсно статтями 288, 289 ПК
України передбачено, що розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди з урахуванням
нормативної грошової оцінки (річна
сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової оцінки
та не може перевищувати 12 відсотків
нормативної грошової оцінки). Проте,
наведене правило стосується саме
встановлення розміру орендної плати, а
не її зміни, тобто ці норми
застосовуються під час укладання
договору, а не протягом його виконання.

Стаття 289 ПК України, яка передбачає
індексацію нормативної грошової
оцінки земель також не містить жодного
припису, який би давав підстави для
висновку про те, що індексація
нормативної грошової оцінки
автоматично означає необхідність
збільшення розміру орендної плати
пропорційно збільшенню розміру
нормативної оцінки землі. Взагалі,
жодною з норм Податкового кодексу не
передбачено обов'язку вносити зміни в
договір у кожному разі, коли після його
укладення змінився розмір нормативної
грошової оцінки.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що необґрунтованими є посилання
позивача на те, що орендна плата за
землю державної та комунальної
власності є регульованою ціною, адже
державне регулювання розміру орендної
плати здійснюється на стадії укладання
договору, а не на стадії його виконання.
Ні Закон України "Про ціни та
ціноутворення", ні Господарський
кодекс України (ст.191, зокрема) не
передбачають можливості зміни в
односторонньому порядку цін у вже
укладених договорах в обхід загального
порядку змін умов договору,
встановленого ч.1 ст.651 ЦК України, ст. 188
ГК України.

На неможливість органів місцевого
самоврядування скасовувати свої
попередні рішення, вносити в
односторонньому порядку до них зміни,
які погіршують становище інших
учасників відносин, вказує
Конституційний Суд України в рішенні
від 16.04.2009 р. №7рп/2009, де зокрема
зазначається, що в Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Такі обставини, з урахуванням
конституційних гарантій прав і свобод
(ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством
(ст.19 Конституції України),
унеможливлюють примушення відповідача
до укладення додаткової угоди, з
умовами якої він не згоден та
обов'язковість укладення якої
законодавством не передбачена.

При цьому, в первісній редакції Закону
України "Про оренду землі" в ньому
містилося правило згідно якого у разі
збільшення відповідно до законів
України розміру земельного податку
орендодавець мав право вимагати
збільшення орендної плати, якщо інше не
передбачено умовами договору оренди
(ч.3 ст.21). Проте, Законом України від 23
грудня 2004 року N 2285-IV це правило було
скасоване.

Чинним законодавством навпаки
закріплено принцип незмінності
визначеного під час укладання договору
розміру орендної плати, та скасовано
його залежність від розміру земельного
податку. Так, положеннями ч.1 ст. 23
Закону України "Про оренду землі"
встановлено, що, орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається лише за згодою сторін.
Згідно ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу
України умови договору оренди
зберігають свою силу на весь строк дії
договору, а також у разі якщо після його
укладення законодавством встановлено
правила, що погіршують становище
орендаря.

Судом першої інстанції зроблено
правомірний висновок, що спірним
договором також не передбачено, що
договір оренди землі може бути
змінений без згоди сторін у разі
збільшення нормативної грошової
оцінки землі.

Так, умови, які позивач просить суд
змінити, відносяться не тільки до тих,
зміна яких допускається пунктом 13
відповідного договору оренди землі, а й
до інших пунктів, зміна яких ні пунктом
13, ні іншими пунктами договору або
Закону не передбачена.

Також, позивач просить суд додати пункт
2 до договору, вказавши в ньому
кадастровий номер земельної ділянки,
хоча довідки з земельного кадастру, яка
б підтверджувала присвоєння саме цій
земельній ділянці саме цього номеру
позивач не надав.

Відсутні також обґрунтування позовних
вимог щодо доповнення договору п. 13, в
якому позивач просить доповнити
перелік підстав для зміни орендної
плати такою підставою як, "зміна
нормативної грошової оцінки землі".

Крім того, позивач, пропонуючи умови
договору, котрих немає у типовому
договорі оренди землі, який
затверджений Постановою КМУ від
30.03.2004р. N220 "Про затвердження Типового
договору оренди землі", насправді
просить не конкретизувати, а змінити і
доповнити умови типового договору,
тобто просить врегулювати в договорі
відносини, які вже врегульовано в
нормативному акті, що прямо суперечить
забороні на відступ від умов типового
договору, встановленій ч.2 ст. ЦК
України та ч.4 ст.179 ГК України.

Необхідність зміни решти пунктів
договору також нормативно не
обґрунтована позивачем, наявність
законодавчих чи передбачених
договором підстав для примушення
відповідача погодитись із
пропонованими умовами, позивачем не
доведена.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вище наведене, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у відповідності до норм чинного
матеріального та процесуального права,
викладені в рішенні висновки
відповідають обставинам справи, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 04.11.2014 р. у
справі № 922/3871/14 підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 04.11.2014 р. у
справі № 922/3871/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
18.12.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.