ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.12.14р. Справа № 904/9478/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕРЛІНІ",
м.Дніпропетровськ

до Марганецького міського
комунального підприємства "ЖИТЛОВЕ
ГОСПОДАРСТВО", м.Марганець,
Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Семенюк В.В. -
довіреність № б/н від 19.09.14р.;

від відповідача: представник Костенко
В.В. - довіреність № 296 від 24.11.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мерліні",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до
Марганецького міського комунального
підприємства "Житлове господарство",
м.Марганець, Дніпропетровська область
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення 110693,60грн. Судові витрати по
справі позивач просив суд стягнути з
відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 28.11.2014р. ухвалою
суду від 04.12.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
18.12.2014р.

Сторони належним чином повідомлені, що
підтверджується явкою представників в
судове засідання.

18.12.2014р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та наполягає на їх
задоволенні в повному обсязі, крім
того, подав клопотання про долучення до
матеріалів справи документів.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні суму основного
боргу визнає.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
18.12.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2013р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "СКД Центр" (далі по
тексту - виконавець) та Марганецьким
міським комунальним підприємством
"Житлове господарство" (далі по тексту -
відповідач, замовник) укладено договір
№СР-001 на надання послуг у сфері
поводження з відходами (далі по тексту -
договір), відповідно до пункту 1.1 умов
якого виконавець зобов'язується на
протязі усього строку дії цього
договору надавати замовнику послуги у
сфері поводження з відходами, а
замовник зобов'язується своєчасно
оплачувати послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах,
передбачених цим договором.

Пунктом 2.4 договору визначено, що по
завершенню місяця, на протязі трьох
робочих днів сторони підписують акт
здачі-прийняття наданих послуг.

Пунктом 3.3 договору визначено, що
замовник оплачує надану послугу,
згідно рахунку та акту здачі-прийняття
наданих послуг.

Розділом 4 договору визначено права та
обов'язки сторін, зокрема замовник
зобов'язаний оплачувати в установлений
договором строк надані виконавцем
послуги (підпункт 4.1.2).

Договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.12.2013р. (пункт
8.1 договору).

На виконання умов договору №СР-001 від
24.04.2013р. на надання послуг у сфері
поводження з відходами в період з
травня 2013 року по лютий 2014 року
виконавець на користь відповідача
надав послуги в сфері поводження з
відходами на загальну суму 311314,50грн., що
підтверджується підписаними актами
здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідач в порушення умов договору
№СР-001 від 24.04.2013р. на надання послуг у
сфері поводження з відходами за надані
позивачем послуги розрахувався лише
частково, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість у загальній сумі
110693,60грн.

19.09.2014р. між виконавцем (далі по тексту -
кредитор) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Мерліні" (далі по
тексту - позивач, новий кредитор)
укладено договір №0024 уступки права
вимоги боргу (далі по тексту - договір
№0024 від 19.09.2014р.), відповідно до умов
пункту 1.1 кредитор передає новому
кредитору свої права вимоги грошових
коштів (боргу) від відповідача, які
виникли за договором №СР-001 від 24.04.2013р.
на надання послуг у сфері поводження з
відходами. Загальна сума боргу складає
110693,60грн.

Пунктом 1.2 договору визначено, що з
моменту підписання даного договору
новий кредитор набуває, а кредитор
втрачає всі права, передбачені діючим
законодавством для кредитора, по
стягненню боргу, вказаного в пункті 1.1
даного договору.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання та діє до його повного
виконання (пункт 4.1 договору).

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач
скористався наданим йому правом на
судовий захист та підтвердив свою
заборгованість перед позивачем.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 110693,60грн., слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення договору, строк
оплати послуг є таким, що настав.

Дії відповідача про визнання боргу не
суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу.

Доказів оплати послуг в сумі 110693,60грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову,
належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Частиною 1 ст.513 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, за своєю правовою природою
відступлення права вимоги є зміною
суб`єктного складу зобов`язання при
збереженні змісту останнього.

Частиною 1 ст.516 Цивільного кодексу
України передбачено, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтями 517, 519 Цивільного кодексу
України регламентовано, що первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення; боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні; первісний кредитор
у зобов'язанні відповідає перед новим
кредитором за недійсність переданої
йому вимоги, але не відповідає за
невиконання боржником свого обов'язку,
крім випадків, коли первісний кредитор
поручився за боржника перед новим
кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 3500,00грн.
витрат на послуги адвоката.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.13р.
за № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі. Аналогічну правову позицію
викладено у Рішенні Конституційного
Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі
N 1-4/2013.

Позивач, як доказ отримання послуг
адвоката надав суду всі необхідні
документи, у зв'язку з чим оплату послуг
адвоката у розмірі 3500,00грн. покласти на
відповідача.

Судові витрати по справі, відповідно до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 512, 513, 514, 516, 519, 525, 526, 509,
530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Марганецького міського
комунального підприємства "Житлове
господарство" (53400, Дніпропетровська
область, м.Марганець, вул.Центральна, 49;
ідентифікаційний код 32944252) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мерліні" (49069,
м.Дніпропетровськ, пр.Кірова, 107Г, офіс
124; ідентифікаційний код 37211273) 110693,60грн.
(сто десять тисяч шістсот дев'яносто
три грн. 60 коп.) - основна
заборгованість; 2213,87грн. (дві тисячі
двісті тринадцять грн. 87 коп.) - судовий
збір; 3500,00грн. (три тисячі п'ятсот грн. 00
коп.) - витрати на оплату послуг
адвоката, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

19.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко