КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/16417/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Баховський М.М.
(представник за довіреністю)

від відповідача-1: Шагін О.В.
(представник за довіреністю)

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІП Принт"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 15.10.2014 р.

у справі №910/16417/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІП Принт"

до 1)Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг"

2)Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євро Лізинг"

про визнання права власності на
транспортний засіб

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВІП Принт" (надалі -
ТОВ "ВІП Принт") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" (надалі -
ТОВ "ОТП Лізинг") та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євро
Лізинг" (надалі - ТОВ "Євро Лізинг") про
визнання права власності на
транспортний засіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок повної оплати вартості
предмета лізингу за договором
оперативного лізингу №1338 від 23.06.2011 р.,
позивач набув право власності на
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі WF0PXXWPDPBL65329, реєстраційний номер АА
8746 КР.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 р. у справі №910/16417/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВІП Принт"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 р. у справі №910/16417/14 та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
позові в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "ВІП
Принт" на рішення господарського суду
міста Києва від 15.10.2014 р. у справі
№910/16417/14 до провадження; розгляд
апеляційної скарги призначено на 09.12.2014
року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2014 р.
відкладено розгляд справи на 17.12.2014 р.
Зобов'язано позивача надати суду
письмові пояснення, в яких зазначити чи
оскаржувало ТОВ "ВІП Принт" договір
купівлі-продажу від 29.07.2013 р., укладений
між ТОВ "Євро Лізинг" та ТОВ "ОТП Лізинг".
Зобов'язано відповідача-1 надати суду
письмові пояснення щодо підстав
придбання транспортного засобу -
автомобіль Ford Focus, рік випуску 2011, об'єм
двигуна 1596, номер шасі WF0PXXWPDPBL65329,
реєстраційний номер АА 8746 КР; належним
чином засвідчений договір
купівлі-продажу від 29.07.2013 р., укладений
між ТОВ "Євро Лізинг" та ТОВ "ОТП Лізинг".
Зобов'язано відповідача-2 надати суду
відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник відповідача-2 не
з'явився.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати апеляційну скаргу у
відсутність представника
відповідача-2.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
15.10.2014р. у справі №910/16417/14 та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача-1
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
15.10.2014р. у справі №910/16417/14 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача-1, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

23.06.2011 р. між ТОВ "Євро Лізинг", як
лізингодавцем, та ТОВ "ВІП Принт", як
лізингоодержувачем, було укладено
договір оперативного лізингу №1338 (далі
за текстом - Договір лізингу),
відповідно до п. 2.1 якого лізингодавець
на підставі замовлення на ТЗ
зобов'язується купити та передати
лізингоодержувачу в строкове платне
користування ТЗ на умовах оперативного
лізингу, а лізингоодержувач
зобов'язується вчасно та у повному
обсязі відповідно до плану лізингу
сплачувати на користь лізингодавця
лізингові платежі, а також виконувати
інші зобов'язання, визначені цим
договором.

Згідно із п. 13.1 Договору лізингу,
лізингоодержувач зобов'язаний
повернути ТЗ в дату повернення,
передбачену цим договором, у місці
узгодження сторонами разом з
обладнанням та іншими елементами, які
були надані лізингоодержувачу згідно
акту приймання ТЗ. В разі, якщо
лізингоодержувач повертає ТЗ з
виконанням вищезазначених вимог,
відповідний план лізингу до договору
вважається припиненим з такої дати.

Додатком №2 до Договору сторони
погодили план лізингу, відповідно до
якого датою надання транспортного
засобу було 14.07.2011 р., а датою його
повернення - 13.07.2014 р.

Гарантійним листом №1198 від 24.06.2011 р. ТОВ
"Євро Лізинг" повідомило позивача про
те, що ТОВ "ВІП Принт" має право набути у
власність транспортний засіб на
підставі договору купівлі-продажу, за
умови повного та належного виконання
зобов'язань за Договором лізингу. При
цьому, ціною викупу транспортного
засобу було визначено 17981,25 грн.

Листом від 29.07.2013 р. відповідачі
повідомили позивача про те, що ТОВ "Євро
Лізинг" відступило на користь ТОВ "ОТП
Лізинг" всі права та обов'язки
лізингодавця за Договором лізингу.

17.07.2014 р. позивач перерахував на користь
ТОВ "ОТП Лізинг" грошові кошти у розмірі
17981,25 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №334 від 17.07.2014 р., в якості
оплати послуг лізингодавця за
Договором лізингу.

Згідно платіжного доручення №13784 від
22.07.2014 р. відповідачем-1 вказані грошові
кошти були повернуті позивачу як
безпідставно набуті.

Спір у справі виник у зв'язку з
невизнанням, на думку позивача,
відповідачами його права власності на
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі WF0PXXWPDPBL65329, реєстраційний номер АА
8746 КР, при цьому посилаючись на те, що
внаслідок повної оплати вартості
предмета лізингу за договором
оперативного лізингу №1338 від 23.06.2011 р.,
з урахуванням викладених у
гарантійному листі№1198 від 24.06.2011 р.
умов договору купівлі-продажу, позивач
набув право власності на спірний
транспортний засіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі умов Договору лізингу ТОВ
"Євро Лізинг" придбало у власність
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі WF0PXXWPDPBL65329, реєстраційний номер АА
8746 КР, з метою передання його в
оперативний лізинг позивачу.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо.

Згідно з ч. 3 п. 14.1.97 Податкового кодексу
України, оперативний лізинг (оренда) -
господарська операція фізичної або
юридичної особи, що передбачає
передачу орендарю основного фонду,
придбаного або виготовленого
орендодавцем, на умовах інших, ніж ті,
що передбачаються фінансовим лізингом
(орендою); фінансовий лізинг (оренда) -
господарська операція, що здійснюється
фізичною або юридичною особою і
передбачає передачу орендарю майна,
яке є основним засобом згідно з цим
Кодексом і придбане або виготовлене
орендодавцем, а також усіх ризиків та
винагород, пов'язаних з правом
користування та володіння об'єктом
лізингу.

Умовами чинного законодавства та
Договору лізингу було передбачено
право позивача користуватися
придбаним ТОВ "Євро Лізинг"
транспортним засобом за умови
дотримання ним пунктів такого
договору, в тому числі, щодо належної
сплати лізингових платежів.

При цьому, ані Договір лізингу, ані
приписи чинного законодавства України,
які регулюють правовідносини
оперативного лізингу (оренди), не
передбачають можливості переходу
права власності на предмет лізингу до
лізингоодержувача внаслідок сплати
ним всіх лізингових платежів за
договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що наданий позивачем
гарантійний лист ТОВ "Євро Лізинг" та
оплата позивачем вартості
транспортного засобу не може вважатися
укладенням сторонами договору
купівлі-продажу предмету лізингу.

Так, за змістом ст. 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 17.10 Договору лізингу
будь-які зміни, доповнення до цього
договору повинні бути оформлені в
письмовій формі і підписані обома
сторонами.

Тобто, будь-які зміни до Договору
лізингу (в тому числі, щодо подальшого
відчуження предмету лізингу на користь
лізингоодержувача) мали бути оформлені
сторонами у такій самій формі, як і
Договір лізингу, а також містити
підписи уповноважених осіб та печатки
сторін.

Матеріали справи не містять, а
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту укладення між сторонами Договору
лізингу додаткового договору про
купівлю-продаж предмета лізингу.

Вищевказані обставини спростовують
твердження позивача про те, що у зв'язку
з направленням ТОВ "Євро лізинг"
гарантійного листа №1198 від 24.06.2011 р. та
сплатою позивачем грошових коштів у
розмірі 17981,25 грн., ним було набуто право
власності на транспортний засіб -
автомобіль Ford Focus, рік випуску 2011, об'єм
двигуна 1596, номер шасі WF0PXXWPDPBL65329,
реєстраційний номер АА 8746 КР, оскільки
такий правочин не відповідає вимогам
ст. 654 Цивільного кодексу України та п.
17.10 Договору лізингу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
положення Договору лізингу
передбачали обов'язок
лізингоодержувача повернути предмет
лізингу на користь лізингодавця у
визначений таким договором строк. Так,
додатком №2 до Договору сторони
погодили план лізингу, відповідно до
якого датою надання транспортного
засобу було 14.07.2011 р., а датою його
повернення - 13.07.2014 р.

Отже, сплата позивачем всіх лізингових
платежів за Договором лізингу не мала
наслідком перехід до нього права
власності на предмет лізингу, який у
визначений строк мав бути повернутий
позивачем на користь лізингодавця.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що станом на момент
звернення позивача до суду право
власності на спірний транспортний
засіб зареєстроване за ТОВ "ОТП Лізинг"
на підставі укладеного між ним та ТОВ
"Євро Лізинг" договору купівлі-продажу
від 29.07.2013 р. шляхом відступлення права
вимоги за Договором лізингу, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
САТ №243578.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено набуття права
власності на спірне майно, матеріалами
справи підтверджується перебування
такого майна у власності ТОВ "ОТП
Лізинг", колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про визнання за
позивачем права власності на
транспортний засіб - автомобіль Ford Focus,
рік випуску 2011, об'єм двигуна 1596, номер
шасі WF0PXXWPDPBL65329, реєстраційний номер АА
8746 КР є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІП Принт"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
15.10.2014р. у справі №910/16417/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/16417/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко