КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 910/232/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укравторесурс»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014р. (підписано - 25.03.2014р.)

у справі №910/232/14 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Міського комунального
підприємства
«Чернівціспецкомунтранс»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укравторесурс»

про стягнення 378543,74грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Міського
комунального підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» (надалі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укравторесурс»(надалі - відповідач) про
стягнення 243214,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
25.07.2013р. між позивачем та відповідачем
був укладений Договір про надання
послуг із вивезення та утилізації
(захоронення) твердих побутових
відходів №130, в порушення умов якого
відповідач неналежним чином виконав
взяте на себе грошове зобов'язання з
оплати наданих позивачем послуг, у
зв'язку із чим за ним виникла
заборгованість у розмірі 70045,93грн. Крім
того, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
2604,62грн., 3% річних у розмірі 489,19 грн. та
штрафу у розмірі 170074,49грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.01.2014р. позовну заяву
Міського комунального підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі №910/232/14.

05.03.2014р. представником позивача через
загальний відділ місцевого
господарського суду було подано заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
за змістом якої позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
по оплаті наданих послуг у розмірі
119680,50грн., пеню у розмірі 3634,92грн., 3%
річних у розмірі 797,94грн. та штраф у
розмірі 254599,31грн.

17.03.2014 р. представником позивача через
загальний відділ суду було подано
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, за якою позивач просив стягнути
з відповідача 378543,74 грн. з яких 119680,50
грн. заборгованість по оплаті наданих
послуг, 3465,99 грн. пеня, 797,94 грн. 3% річних
та 254 599,31грн. штраф.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укравторесурс» у відзиві на позовну
заяву позовні вимоги визнало частково
в частині стягнення основної
заборгованості у розмірі 103 374,82грн.,
оскільки за період з 18.02.2014р. по 19.03.2014р.
ним було здійснено часткову оплату
наданих позивачем послуг у розмірі
16305,68 грн. та судового збору на суму
7574,25грн. У частині вимог про стягнення
штрафу, 3% річних та пені просив
відмовити у задоволенні, посилаючись
на складне фінансове становище.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014р. у справі №910/232/14
позовні вимоги Міського комунального
підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» задоволено
частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» на користь Міського
комунального підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» основний
борг у розмірі 103374 (сто три тисячі
триста сімдесят чотири) грн. 82 коп., пеню
у розмірі 3458 (три тисячі чотириста
п'ятдесят вісім) грн. 23 коп., 3% річних у
розмірі 797 (сімсот дев'яносто сім) грн. 94
коп., штраф у розмірі 101839 (сто одна
тисяча вісімсот тридцять дев'ять) грн. 72
коп. та судовий збір у розмірі 4515
(чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять) грн.
52 коп. Провадження у справі в частині
стягнення заборгованості у розмірі
16305,68грн. припинено. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014р. у справі №910/232/14 в
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» на користь Міського
комунального підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» штрафу в
розмірі 101839,72грн. та змінити рішення у
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» на користь Міського
комунального підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» 91524,82грн.
основного боргу. В іншій частині
апелянт просив залишити без змін.

У доводах апеляційного оскарження
скаржник вказував, що судом першої
інстанції прийнято рішення при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи, з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
за період з 20.03.2014. по 15.04.2014р.
відповідач здійснив оплату послуг з
вивезення та утилізації твердих
побутових відходів в розмірі 11 850, 00грн.,
а тому, на думку апелянта, оплата
частини заборгованості є підставою для
зміни оскаржуваного рішення та
задоволення позову про стягнення боргу
у розмірі 91524,82грн.

Разом з тим, скаржник просив суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення в частині стягнення штрафу на
тій підставі, що причиною виникнення
заборгованості відповідача перед
позивачем є несвоєчасна оплата
населення спожиті комунальні послуги
відповідачу. За таких обставин,
відповідач вважав, що його вина у
простроченні оплати діяльності
позивача по вивезенню та утилізації
твердих побутових відходів відсутня, а
сам відповідач є збитковим
підприємством.

Крім того, за твердженням апелянта, суд
першої інстанції неправомірно
вирахував суму судового збору у
розмірі 4515,52грн.

Разом з тим, скаржник в апеляційній
скарзі просив поновити строк на
апеляційне оскарження рішення
Господарського суду міста Києва від
19.03.2014р. у справі №910/232/14.

Згідно п.3.9 Положення про автоматичний
розподіл справ між суддями, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укравторесурс» на рішення
Господарського суду міста Києва від
19.03.2014р. у справі №910/232/14 передано на
розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Кропивна Л.В. (головуючий),
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014р. у
справі №910/232/14 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Кропивна
Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г.,
Чорна Л.В.) клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» про поновленння
строку на на апеляційне оскарження
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014р. у справі №910/232/14
задоволено, відновлено Товариству з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» пропущений з
поважних причин процесуальний строк на
апеляційне оскарження, вказану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 19.11.2014р.

19.11.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
оскаржуваний судовий акт залишити без
змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014р.
розгляд справи було відкладено на
10.12.2014р. у зв'язку з неявкою
представників сторін.

05.12.2014р. до Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності у судовому засіданні
10.12.2014р.

У судове засідання 10.12.2014р. не з'явились
представники сторін.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Колегією суддів встановлено, що про час
та місце судового засідання сторони
були повідомлені належним чином
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014р., копії
якої надіслано сторонам 21.11.2014р.
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013р. №28.

При цьому, відповідно до пункту 2.6.15.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України на звороті
у лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Таким чином, сторони були належним
чином повідомлені про розгляд
апеляційної скарги 10.12.2014р. у даній
справі, але не скористалися своїми
процесуальними правами на участь у
судовому засіданні.

Разом з тим, будь - яких заяв, клопотань
щодо неможливості бути присутнім в
даному судовому засіданні від позивача
до суду не надійшло.

Від відповідача надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності у
судовому засіданні 10.12.2014р.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
суду. Відкладення справи
застосовується не у зв'язку з
відсутністю у судовому засіданні
представників сторін, а у зв'язку з
неможливістю вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення сторін про
дату, час та місце судового засідання,
разом з тим, явка судом апеляційної
інстанції обов'язковою не визнавалася,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті у
судовому засіданні 10.12.2014р. за
відсутності представників сторін,
належних чином повідомлених.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
25.07.2013р. між Міського комунального
підприємства
«Чернівціспецкомунтранс» (надалі-
позивач, виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» (надалі- відповідач,
замовник) був укладений Договір про
надання послуг із вивезення та
утилізації (захоронення) твердих
побутових відходів №130 (надалі -
Договір), за умовами якого виконавець
зобов'язувався надавати послуги з
вивезення та утилізації (захоронення)
твердих побутових відходів, а замовник
зобов'язувався своєчасно та у повному
обсязі оплачувати послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених цим договором на
підставі рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 08.02.2011р.
№79/3, додатку до нього та дотримуючись
положення про санітарне прибирання
об'єктів (п. 1 Договору).

Згідно п. 28 Договору цей договір діє з
01.08.2013 р. до 31.12.2013 р. При цьому, за
змістом п. 30 Договору, останній
вважається таким, що продовжений, якщо
за місяць до закінчення строку його дії
одна із сторін не заявила про відмову
від договору або його перегляд.

В пункті 10 Договору визначено, що
кількість зареєстрованих мешканців, що
проживають на території (за адресою), що
обслуговується замовником, становить
7349 мешканців. В зв'язку із цим,
щомісячний обсяг твердих побутових
відходів, що підлягає вивезенню та
утилізації, становить 1212,585 м3, а
щомісячна плата за послуги виконавця -
42 537,00 грн.

Річний обсяг твердих побутових
відходів, що підлягає вивезенню та
утилізації становить 14551,02 м3, а плата за
послуги виконавця 510 449,00 грн.

В пункті 12 Договору визначено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Відповідно до п. 13 Договору у зв'язку із
застосуванням щомісячної системи
оплати послуг, платежі вносяться
замовником не пізніше ніж до 10 числа
місяця, що настає за розрахунковим. У
разі погодження із виконавцем,
замовник може здійснити попередню
оплату послуг.

Розрахунки проводяться замовником у
безготівковій формі шляхом оплати
рахунків, виставлених виконавцем на
основі укладених сторонами актів
наданих послуг. Оплата рахунків
замовником здійснюється шляхом
перерахунку коштів на рахунок
виконавця в установі банку, згідно
наданих останнім реквізитів (п. 14
Договору).

Підпунктом 1 пункту 18 Договору
визначено, що замовник зобов'язується
оплачувати в установлений договором
строк та у повному обсязі надані йому
послуги з вивезення та утилізації
(захоронення) твердих побутових
відходів.

В матеріалах справи містяться довідки
про чисельність населення, що
обслуговується ТОВ «Торговий дім
Укравторесурс», згідно з якими розмір
щомісячної плати за послуги
відповідача становив: за серпень 2013р. -
42 514,28 грн., за вересень 2013р. - 42 514,28 грн.,
за жовтень 2013р. - 42 514,28 грн., за листопад
2013р. - 42 531,65 грн., за грудень 2013р. - 42 300,12
грн. та за січень 2014р. - 42 224,70 грн.

На виконання умов договору Міським
комунальним підприємством
«Чернівціспецкомунтранс» за період
серпня 2013р. по січень 2014р. надано
послуги відповідачу із вивезення та
утилізації (захоронення) твердих
побутових відходів, що підтверджується
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг): акт №733/5713 за серпень 2013р.,
№733/6622 за вересень 2013р., №733/7385 за
жовтень 2013 р., №733/7444 за листопад 2013р.,
№733/8906 за грудень 2013р. та №733/699 за
січень 2014р.

Отже, позивач належними та допустимими,
згідно з Договором, доказами довів, що
в період серпня 2013р. по січень 2014р.
вивіз та утилізував (захоронив) тверді
побутові відходи, загальна вартість
яких склала 254 599,31 грн.

Відповідач в порушення умов договору
свої зобов'язання по своєчасній оплаті
діяльності позивача повністю не
виконав, а тому сума боргу, яка за
розрахунками позивача становить 119 680,50
грн., що підтверджується актом звірки
взаємних розрахунків, який підписаний
сторонами станом на 18.02.2014р.

Разом з тим, після звернення позивача з
позовом до суду, у період з 28.02.2014р. по
14.03.2014р., відповідачем сплачено на
рахунок позивача 16 305,68 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №193 від 28.02.2014 р., №253 від
05.03.2014р., №260 від 06.03.2014р., №265 від 07.03.2014р.,
№274 від 11.03.2014р., №279 від 12.03.2014р., №287 від
13.03.2014р. та №294 від 14.03.2014р.

Згідно з п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно припинив провадження у
справі в частині стягнення 16 305,68 грн.
боргу, у зв'язку з відсутністю предмета
спору.

Таким чином, борг відповідача на момент
прийняття судового рішення становив
103374,82 грн.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
зауважень щодо якості та своєчасності
надання послуг від відповідача не
надходило, тоді як відповідач у
визначений Договором строк розрахунок
з позивачем повністю не провів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
103374,82 грн. боргу підлягають
задоволенню, як документально
доведений.

Між тим, в обґрунтування доводів для
скасування судового рішення апелянт
посилався на ту обставину, що ним в
період з 20.03.2014. по 15.04.2014р. здійснено
оплату за послуги з вивезення та
утилізацію твердих побутових відходів
в розмірі 11850,00грн., в підтвердження
чого ним надані платіжні доручення: №7
від 26.03.2014р., №24 від 28.03.2014р., №28 від
31.03.2014р., №34 від 31.03.2014р., №39 від 01.04.2014р.,
№84 від 10.04.2014р., №94 від 11.04.2014р., №107 від
14.04.2014р.

Колегією суддів встановлено, що оплата
по вказаним платіжним дорученням була
здійснена відповідачем після
прийняття оскаржуваного рішення.

Так пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про
деякі питання практики застосування
розділу XII Господарського
процесуального кодексу України» від 17
травня 2011 року №7 визначено, що
частиною першою статті 104 ГПК не
передбачено можливості скасування або
зміни рішення у зв'язку із зміною стану
розрахунків між сторонами (наприклад,
зменшення або збільшення
заборгованості), якщо така зміна
сталася після прийняття рішення
місцевого господарського суду.

Оскільки, грошові кошти у розмірі
11850,00грн. були перераховані на рахунок
позивача після винесення рішення
місцевого господарського суду,
відсутні правові підстави для зміни
судового рішення в частині стягнення
основного боргу.

Разом з тим, несвоєчасне виконання
відповідачем грошових зобов'язань є
підставою для визнання відповідача
боржником, який прострочив виконання
з усіма правовими наслідками,
пов'язаним з цим.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошових зобов'язань за
Договором, кредитор вправі
вимагати стягнення суми боргу з
урахуванням 3% річних.

Перевіривши правильність виконаного
позивачем розрахунку заявлених до
стягнення 3% річних, з врахуванням вимог
процесуального законодавства, судова
колегія погоджується із висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість вимог щодо
задоволення заявленої вимоги на суму
797,94грн. 3% річних

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошових зобов'язань за
Договором, кредитор вправі
вимагати стягнення суми боргу та
передбачених договором пені.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пунктом 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Пунктом 21 Договору визначено, що
замовник несе відповідальність згідно
із законом і цим договором за
несвоєчасне внесення плати за послуги,
шляхом сплати на рахунок виконавця
пені в розмірі 0,5 % місячної суми
договору за кожний день прострочки,
починаючи з 10-го числа місяця
наступного після місяця, за який не
були перераховані кошти, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши правильність виконаного
позивачем розрахунку заявлених до
стягнення пені, з врахуванням вимог
процесуального законодавства, судова
колегія погоджується із висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість вимог щодо пені у сумі
3458,23 грн., нарахованої згідно актів
надання послуг №733/7385 від 31.10.2013р. та
№733/699 від 31.01.2014р. з урахуванням ч. 5 ст.
254 Цивільного кодексу України з 12.11.2013р.
та 11.02.2014р.

Відповідно до підпункту 2 п. 21 Договору
замовник несе відповідальність за
порушення умов, викладених в п. 18 цього
договору, замовник сплачує на рахунок
виконавця штраф в розмірі місячної
суми договору, не звільняючись при
цьому від оплати наданих послуг.

Вирішуючи питання про можливість
зменшення розміру неустойки (штрафу) з
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, господарський
суд застосував ст.233 ГК України і
зменшив розмір заявлених позивачем
штрафу.

Зменшуючи розмір заявлених вимог щодо
стягнення штрафу, господарський суд
мотивував спірозмірність розміру
нарахованих санкцій з сумою основного
боргу та тим, що оплата за надані
послуги здійснюється за рахунок
коштів, які надходять від населення
відповідачу. У зв'язку з цим
господарський суд зменшив заявлений
до стягнення штраф, частково
задовольнив вимоги щодо штрафу,
стягнувши 101839,72грн. Судова колегія
погоджується з можливістю зменшення
розміру штрафу, виходячи з наступного.

Статтею 233 ГК України та статтею 83 ГПК
України встановлено режим зменшення
розміру штрафних санкцій, якщо належні
до сплати санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора.

При цьому за законом вимагається брати
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, врахування не тільки
майнових, але й інших інтересів сторін,
що заслуговують на увагу.

Як зазначив Вищий господарський суд
України у п.3.17.4 постанови Пленуму від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судова колегія вважає, що невиконання
чи неналежне виконання грошового
зобов'язання боржником фактично
дозволяє йому неправомірно
користуватися чужими грошовими
коштами, тоді як, виходячи із загальних
начал та змісту цивільного
законодавства, ніхто не вправі
отримувати переваг від свої
протиправної поведінки.

Поряд з цим, неустойка має
компенсаційний характер і є не лише
заходом, який стимулює боржника до
належного виконання ним зобов'язань,
але є мірою відповідальності за
допущене правопорушення у
зобов'язанні.

У зв'язку з цим завданням суду є
встановлення такої величини неустойки,
яка є достатньою для компенсації втрат
кредитора, і у залежності від цього має
вирішуватися питання про
співрозмірність неустойки наслідкам
порушення зобов'язання.

Сума заявленого позивачем штрафу є
надмірною в порівнянні із вартістю
послуг, прострочення по оплаті яких
допущено відповідачем.

Варто зауважити, що, як вбачається з
наданих відповідачем до апеляційної
скарги копій платіжних доручень
відповідач після прийняття рішення у
даній справі сплатив позивачу суму
основного боргу за Договором, а
позивач, крім суми боргу заявив про
стягнення пені, штрафу, інфляційних
втрат. Отже, стягнута судом першої
інстанції сума штрафу у достатній мірі
компенсує втрати кредитора, завдані
несвоєчасним виконанням боржника
грошового зобов'язання.

Судова колегія відхиляє, доводи
апелянта з приводу неправомірного
нарахування судового збору, з огляду на
наступне

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору (частина 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України).

Так, відповідно до пп. 4.6. п. 4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», якщо
зменшення розміру позовних вимог
пов'язане з частковим визнанням та
задоволенням позову відповідачем
після подання позову, то судовий збір
у відповідній частині з урахуванням
припису частини другої статті 49 ГПК
може бути покладений на відповідача.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправомірної бездіяльності
відповідача, який вчасно не вчинив
заходів до поновлення порушених прав і
законних інтересів позивача (утримався
від задоволення її заснованих на
законодавстві вимог), оскільки
відповідачем здійснено часткове
погашення боргу у період з 28.02.2014р. по
14.03.2014р., тобто після звернення позивача
до суду з позовною заявою (09.01.2014р.
відмітка на поштовому штемпелі, який
знаходиться на конверті, в якому
надійшла апеляційна скарга) та
порушення провадження у справі
(13.01.2014р.), судовий збір в частині
позовних вимог щодо яких провадження у
справі підлягало припиненню
правомірно покладено місцевим
господарським судом на відповідача.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Укравторесурс» на рішення
Господарського суду міста Києва від
19.03.2014р. у справі №910/232/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 19.03.2014р. у справі
№910/232/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/232/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна