ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2014 р.Справа № 916/4370/14

За позовом Оздоровчого комплексу
"ЛЮСТДОРФ" Національної спілки
театральних діячів України

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення помилково перерахованих
коштів 20000грн.

Суддя Гут С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: Боярський В.С.,
довіреність від 16.07.2014р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 - особисто;

В судовому засіданні 04.12.14р. по справі
було оголошено перерву до 16.12.2014р. о 12:15,
в порядку ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Оздоровчий
комплекс "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України,
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
відповідача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення помилково
перерахованих коштів 20000грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 31.10.14р. порушено
провадження у справі №916/4370/14.

04.12.2011р. від позивача надійшла
довідка(вх.№32097/14 від 04.12.2014р.), згідно
якої зазначає про те, що ОСОБА_4 дійсно
працював на посаді оператора газового
обладнання та охоронника в Оздоровчому
комплексі "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України з
26.11.2013р. по 09.07.2014р., та за період його
роботи не надавалися будь - які
довіреності та не уповноважувався
будь-яким чином на отримання будь-яких
товарно-матеріальних цінностей від
третіх осіб.

Судом залучена надана довідка до
матеріалів справи.

16.12.14р. від позивача надійшло
клопотання(вх.№2-5842/14 від 16.12.14р.), згідно
якого просить суд залучити ОСОБА_4 в
якості відповідача по справі №916/4370/14,
та відкласти розгляд даної справи. Так
в обґрунтування клопотання зазначає
про те, що предметом спору відповідно
до поданої позовної заяви є помилковим
перерахуванням на рахунок відповідача
грошової суми в розмірі 20000грн., без
відповідних на те документів. ФОП
ОСОБА_2 не погоджуючись з позовною
заявою заявив про те, що 30.11.13р. він
попередньо узгодивши з керівництвом ОК
"Люстдорф" НСТДУ список товарів для
постачання та виставив рахунок №2012/11/30
від 30.11.2013р., а 04 грудня 2013р. ФОП ОСОБА_2
здійснив постачання товарів у повному
обсязі, який був прийнятий працівником
закладу - ОСОБА_4, що підтверджується
підписом та засвідчена печаткою. Однак,
за період роботи на посаді охоронця в
ОК "Люстдорф" НСТД України, ОСОБА_4 від
керівництва не надавалось довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей від третіх осіб. Крім того,
ОСОБА_4 не передавав керівництву
товари, що начебто ним були прийняті.
Дані відомості стали відомі позивачу
лише під час судового процесу та від
ФОП ОСОБА_2 Враховуючи вказане вище,
вважає, що в порядку, передбаченому ст.
24 ГПК України необхідно залучити до
справи відповідача: ОСОБА_4,
неузгоджені дії якого призвели до того,
що ОК "Люстдорф" НСТДУ не отримав
відповідні товари за які було
перераховано кошти в розмірі 20000грн.,
або у випадку не приймання товару
ОСОБА_4 від ФОП ОСОБА_2, позивач
безпідставно перерахував кошти ФОП
ОСОБА_2, так як виконавці позивача, які
здійснювали дану оплату звільнилися та
встановити природу платежу на даний
час не має можливості.

Судом клопотання розглянуто та не
задоволено, оскільки воно є
безпідставним, з огляду на те, що
позивач просить суд залучити до участі
у справі, у якості відповідача ОСОБА_4,
однак позивач не зазначає про те, що
ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем,
так як у господарському процесі, в
порядку ст..21 ГПК України - сторонами в
судовому процесі - позивачами і
відповідачами - можуть бути
підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу, а також позивачем не зазначені
поштові данні ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_4
вже не працює з 09.07.2014р. в Оздоровчого
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України.
Згідно ст.24 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача, тому суд не вбачає
достатніх підстав для залучення до
участі у справі у якості відповідача -
ОСОБА_4

Відповідач вважає позов безпідставним,
вважає що отримав 20000грн. від позивача з
достатніми правовими підставами, всі
свої пов'язання виконав, ніяких
додаткових зобов'язані перед позивачем
не має, ніяких додаткових активів, чи
майна ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ у себе не
зберігає, проти позову заперечує, та
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову у повному обсязі, з
підстав, які викладені у відзиві на
позов(вх.№30439/14 від 18.11.2014р.). Так в
обґрунтування відзиву зазначає про те,
що 30 листопада 2013р., попередньо узгодив
з керівництвом ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ
список товарів для постачання. На
узгодженні позиції було виставлено
рахунок №2012/11/30 від 30 листопада 2013р. на
суму 20000грн., в якому вказувалось, що цей
рахунок-фактура повинен бути сплачений
до 06 грудня 2013р. Оригінал рахунку був
вручений керівництву ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ. 02 грудня 2013р. за реквізитами, які
були вказані у рахунку №2012/11/30, на
розрахунковий рахунок, було сплачено
20000грн. 04 грудня 2013р. було здійснено
постачання товарів, які були вказані в
рахунку, у повному обсязі. Товар, було
доставлено на територію ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ, прийнятий та перерахований
працівником ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ ОСОБА_4,
про що він розписався в накладній від 04
грудня 2013р. Підпис ОСОБА_4 засвідчений
печаткою підприємства. Перший
примірник накладної від 04.12.2013р. було
передано в бухгалтерію ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ, після чого жодних претензій не
пред'являлось. Крім того, 24 вересня 2014р.,
було отримано лист №22 від 18.09.2014р. з
вимогою повернути 20000грн. як отримані
без достатньої правової підстави. На цю
вимогу було надано відповідь листом
від 24 вересня 2014р., якій був отриманий
ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ 29 жовтня 2014р., в
якому вказано, що грошові кошти не
отримував від ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ, як
фізична особа, а отримував як фізична
особа-підприємець, і отримував їх не
без достатньої правової підстави, а за
товари по накладній від 04 грудня 2013р.
Другим листом №24 від 01.10.2014р., якій було
отримано 03 жовтня 2014р., керівництво ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ вимагало надати копії
документів для проведення перевірки.
Листом від 03 жовтня 2014р., якій ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ отримав 15 жовтня 2014р.,
запропоновано повідомити та вказати
ким проводиться ця перевірка, яка норма
законодавства надає право ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ проводити цю перевірку. ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ відповідь на лист
надано не було. В позовній заяві
вказується, що між ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ
та ФОП ОСОБА_2 не укладались ніякі
договори, однак, взаємовідносини ФОП
ОСОБА_2 та ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ не мали
наміру довгострокових відносин, тому
договір не укладався. Накладна від 04
грудня 2013 року має підпис
відповідальної особи ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ, яка приймала товар на території
підприємства, а саме за адресою м.
Одеса, вул. Перлинна,3. Тобто ця накладна
є письмовим доказом про виконання всіх
зобов'язань ФОП ОСОБА_2 перед ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ за оплату 20000 грн. по
рахунку №2012/30/11 від 30 листопада 2013р.
Наявність чи відсутність товарів у ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ, які вказані у
накладній від 04 грудня 2013р. ніяким
образом не покладає на ФОП ОСОБА_2
зобов'язання повернути кошти ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ.

Також відповідач подав відзив на
позов(вх.№32662/14 від 10.12.14р.), в якому
зазначає на те, що ОСОБА_4 станом на
сьогодення не є посадовою особо чи
представником ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ, тому
вимога у суду отримати пояснення ОК
"ЛЮСТДОРФ" НСТДУ є незаконною. Саме
печатка ОК "ЛЮСТДОРФ" НСТДУ , яка
зберігалась у директора, свідчить про
те, що особа, яка приймала товар по
накладній від 04.12.2013р., робила це з
дозволу директора. Крім того, а ні
теперішній директор ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ, а ні представник ОК "ЛЮСТДОРФ"
НСТДУ не можуть коментувати події
листопада-грудня 2013року, як надавати
якісь пояснення по ним, адже вони в той
час не були на підприємстві та не мали
ніяких повноважень.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

Наказом Національної спілки
театральних діячів України №12 ОС від 07
травня 2014р. на посаду директора
Оздоровчого комплексу "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України призначено Маляренко
Н.І.

Під час інвентаризації директором було
встановлено факти помилкового та
безпідставного перерахування коштів
на інші рахунки з поточного рахунку
Оздоровчого комплексу "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України.

Так, 02 грудня 2013р. з рахунку Оздоровчого
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України було
перераховано кошти в сумі 20000грн. на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

Однак, Оздоровчий комплекс "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України не укладав будь-яких
договорів з ФОП ОСОБА_2, не отримував
від ФОП ОСОБА_2 будь-якого товару та не
отримував жодних рахунків на оплату.

18 вересня 2014р. Оздоровчим комплексом
"ЛЮСТДОРФ" Національної спілки
театральних діячів України було
направлено лист №22 на адресу ОСОБА_2 з
вимогою повернути кошти.

Листом від 24.09.2014р. ОСОБА_2 повідомив, що
кошти були сплачені відповідно до
рахунку №2012/11/30 р. від 30.11.2013р. в якому
вказувались товари, що нібито були
передані відповідальному працівникові
Оздоровчого комплексу "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України, однак жодного
підтверджуючого документу надано не
було.

Крім того, на запит Оздоровчого
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України від
09.09.2014р. за №52-2/9-474, ПАТ "УкрСиббанк"
підтвердив інформацію, що 02.12.2013р. з
рахунку Оздоровчого комплексу
"ЛЮСТДОРФ" Національної спілки
театральних діячів України було
здійснено перерахування коштів в сумі
20000грн. на користь ФОП ОСОБА_2
відповідно до платіжного доручення №8
від 01.12.2013р.

Позивач зазначає, що відповідач без
достатніх правових підстав набув
кошти, що належать Оздоровчому
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України, та у
відповідності до ст.1212 ЦК України
повинен повернути помилково
перераховані грошові кошти у розмірі
20000грн.

Вищевикладене зумовило звернення
Оздоровчого комплексу "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України до суду з даним позовом,
згідно якого просить суд стягнути з
відповідача помилково перераховані
кошти у розмірі 20000грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію: передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо, або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно (в т.ч.
грошові кошти) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння;3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Так, предметом позову є вимога позивача
до відповідача про стягнення помилково
перерахованих коштів у розмірі 20000грн.

Під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб
захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату. Спосіб захисту
втілює безпосередню мету, якої прагне
досягнути суб'єкт захисту (позивач),
вважаючи, що таким чином буде припинене
порушення (чи оспорювання) його прав,
він компенсує витрати, що виникли у
зв'язку з порушенням його прав, або в
іншій спосіб нівелює негативні
наслідки порушення його прав.

За змістом ст. 20 ГК України права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади, визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних, оперативно-господарських та
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем невірно обрано спосіб
захисту.

Так, судом встановлено, що сторони не
укладали договору, а грошові кошти
перераховані позивачем, як: «сплата
рахунку №2012/11/30 від 30.11.2013р. за
хоз.товари Без ПДВ».

Таким чином, на думку суду, обрання
способу захисту прав та інтересів у
вигляді стягнення помилково
перерахованих коштів, з посиланням на
положення статей 1212,1214 ЦК України у
спірних правовідносинах - є
неправомірним.

За викладених обставин, позовна вимога
про стягнення помилково перерахованих
коштів у розмірі 20000грн., є
необґрунтованою, такою, що базується на
невірно обраному способі захисту, а
також такою, що спростована наявними
матеріалами справи

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
до висновку щодо відсутності підстав
для задоволення позовної вимоги про
стягнення помилково перерахованих
коштів у розмірі 20000грн. в розумінні
положень ст. 1212 ЦК України.

Крім того судом встановлено, що
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
було виставлено Оздоровчому комплексу
"ЛЮСТДОРФ" Національної спілки
театральних діячів України рахунок
№2012/11/30 від 30.11.2013р. на суму 20000грн., який
було Оздоровчим комплексом "ЛЮСТДОРФ"
Національної спілки театральних
діячів України оплачено 01.12.2013р. у
розмірі 20000грн., що підтверджується
платіжним дорученням №8 від 01.12.2013р.,
після чого відповідачем за накладною
від 04.12.2013р. було доставлено товар, який
було отримано працівником ОСОБА_4, про
що мається особистий підпис з
проставлянням печатки Оздоровчого
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України,
заперечень щодо якості та обсягу
отриманого товару, від позивача не
надходили.

Таким чином безпідставні посилання
позивача на те, що оспорювана сума
вважається отриманою відповідачем
помилково в розумінні статті 1212 ЦК
України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищезазначені обставини
справи, позовні вимоги, що заявлені
позивачем до суду не відповідають
встановленим законом способам захисту
прав, а тому позовні вимоги Оздоровчого
комплексу "ЛЮСТДОРФ" Національної
спілки театральних діячів України до
відповідача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення помилково
перерахованих коштів 20000грн. не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, не обґрунтовані,
матеріалами справи не підтверджені,
тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1.У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
С.Ф. Гут