м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27128/14 18.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яппі Трейдінг»

Про стягнення 3 308,67 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мінеральні води України» про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яппі Трейдінг» 3 308,67
грн. заборгованості, з яких: 2 618,04 грн.
основного боргу, 81,38 грн. пені, 523,60 грн.
штрафу та 85,65 грн. - 20% річних за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
поставки товару № 3618 від 08.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.12.2014 порушено провадження у
справі № 910/27128/14 та призначено справу
до розгляду на 18.12.2014.

Позивач в судове засідання 18.12.2014 не
з'явився.

Позивач належним чином повідомлений
про призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 08.12.2014 було надіслано позивачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адреси,
що зазначені в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Ярославів Вал, 33-Б та м.
Київ, вул. Сирецька, 33-А, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців є місцезнаходженням
позивача.

Позивач ухвалу суду від 08.12.2014,
надіслану за вказаними вище адресами,
отримав 12.12.2014 та 15.12.2014, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи поштовими повідомленнями про
вручення відправлення.

Відповідач в судове засідання 18.12.2014 не
з'явився.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 08.12.2014 було надіслано позивачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, оф. 43, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 04.12.2014 є
місцезнаходженням позивача.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників сторін.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 18.12.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.05.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Яппі
Трейдінг» (покупець) було укладено
договір поставки товару № 3618 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник продає та поставляє, а
покупець купує та оплачує на умовах та
в порядку визначених цим договором
товар в асортименті, кількості та за
цінами, вказаними в додатках
(специфікаціях) або накладних, що
засвідчують прийом-передачу товару від
постачальника до покупця та є
невід'ємними частинами цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором своєчасно
оплату отриманого товару не здійснив, в
зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України
визначено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 8.5. договору договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до 08.05.2015.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 2 618,04 грн., що
підтверджується наступними
накладними:

№ МВУ-012196 від 09.05.2014 на суму 1 782,68 грн.,

№ МВУ-012775 від 16.05.2014 на суму 855,36 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 3.3. договору визначено, що
покупець зобов'язаний оплачувати кожну
партію переданого постачальником
товару, протягом (але не пізніше) 14
(чотирнадцять) календарних днів з
моменту передачі такої партії товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення
договірних зобов'язань оплату
поставленого товару повністю не
здійснив, в результаті чого виникла
заборгованість, яка згідно підписаного
та скріпленого печатками обох сторін
акту звірки взаєморозрахунків
становить 2 618,04 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 2 618,04 грн.
основного боргу є обґрунтованими і
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
поставлений товар повністю не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати
поставлено партії товару покупець
зобов'язаний сплатити на користь
постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
партії товару за кожний день
прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо внесення
платежів зо договором.

Пунктом 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті поставленого
товару відповідач не виконав, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню згідно п. 5.3.
договору, розмір якої за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 81,38 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 81,38 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5.5. договору в разі
порушення умов п. 3.5. договору на
покупця накладається штраф у розмірі 20%
від суми заборгованості.

Згідно з п. 3.5. договору заборгованість
покупця за поставлений/отриманий товар
не має перевищувати 1 000,00 грн.

Оскільки матеріали справи свідчать, що
заборгованість відповідача перевищує 1
000,00 грн., суд приходить до висновку про
задоволення вимог про стягнення з
відповідача суми штрафу в розмірі 523,60
грн. (за обґрунтованим розрахунком).

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
коштів за поставлений товар, позивач на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України просить суд стягнути з
відповідача 85,65 грн. - 20% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати
поставлено партії товару покупець
зобов'язаний сплатити на користь
постачальника 20% річних.

Отже, з урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що пунктом 5.3.
договору сторони узгодили інший розмір
річних, сплата яких передбачена в
порядку 625 Цивільного кодексу України.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача щодо стягнення з відповідача
20% річних в розмірі 85,65 грн.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яппі Трейдінг» (м.
Київ, вул. Грушевського, 28/2, оф. 43, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мінеральні води України» (м. Київ, вул.
Ярославів Вал, 33-Б, ) 2 618
(дві тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 04
коп. основного боргу, 81 (вісімдесят
одна) грн. 38 коп. пені, 523 (п'ятсот
двадцять три) грн. 60 коп. штрафу, 85
(вісімдесят п'ять) грн. 65 коп. - 20% річних,
1 827 (одну тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено 22.12.2014.

СуддяВ.В.Сівакова