ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року Справа №
912/2010/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від відповідача за первісним позовом:
Марченко Ю.А., довіреність №07-14/1 від
24.07.14, представник;

представник позивача за первісним
позовом у судове засідання не з'явився,
про час та місце судового засідання
повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу
фермерського господарства "Олена" на
рішення господарського суду
Кіровоградської області від 17.10.2014 року
у справі № 912/2010/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна",
с. Проліски Бориспільського району
Київської області

до фермерського господарства "Олена", м.
Гайворон Кіровоградської області

про стягнення 1280289 грн. 60 коп.

та за зустрічним позовом фермерського
господарства "Олена", м. Гайворон
Кіровоградської області

до товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна", с.
Проліски Бориспільського району
Київської області

про тлумачення змісту правочину

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 17.10.2014 року
(головуючий суддя Тимошевська В.В.,
судді: Кабакова В.Г., Шевчук О.Б.)
первісний позов задоволено повністю.
Стягнуто з фермерського господарства
"Олена" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "АМАКО
Україна" 1280289 грн. 60 коп. заборгованості
та 25605 грн. 79 коп. судового збору. У
задоволенні зустрічного позову
фермерського господарства "Олена" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" про
тлумачення змісту правочину
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
фермерське господарство "Олена"
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить зазначене рішення
скасувати, прийняти нове, яким
задовольнити вимоги позивача частково
в сумі 899872 грн. 52 коп., а в іншій
частині заявлених вимог відмовити. В
апеляційній скарзі відповідач
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і на невідповідність обставин,
що мають значення для справи, які суд
визнав встановленими. Рішення в
частині відмови господарського суду у
витлумаченні змісту умов договору
відповідачем не оскаржується.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" у
відзиві на апеляційну скаргу просить в
її задоволенні відмовити, а рішення
господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, розглянувши матеріали справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
(продавець, позивач) і фермерським
господарством "Олена" (покупець,
відповідач) укладено договір № 8264/338959
(а.с. 8-12).

За п.1.1 договору продавець поставляє, а
покупець приймає та зобов'язується
оплатити сільськогосподарське
обладнання, а саме: мобільну дизельну
сушарку, модель S55/397F - 1 (одна) одиниця,
виробник: Mecmar (Італія) (надалі - товар),
на умовах, визначених даним договором.

Згідно п. 1.2 договору технічні
характеристики, специфікація, склад
товару визначаються в додатку № 1
(специфікації) до договору, які є його
невід'ємною частиною.

Згідно п. 2 договору від 04.10.2013 року
№8264/338959 загальна вартість товару, з
урахуванням ПДВ, складає гривневий
еквівалент 120000 Євро, що підлягає сплаті
по курсу перерахунку; з них вартість
товару без ПДВ складає гривневий
еквівалент 100000 Євро, сума ПДВ складає
гривневий еквівалент 20000 Євро.

За умовами даного договору курс
перерахунку - це курс продажу (ASK курс)
Євро на момент закриття торгів на
міжбанківському ринку України на день,
що передує дню перерахування коштів по
даному договору.

Сторони погодили використовувати в
якості довідкової інформації про курс
продажу (ASK курс) Євро на момент
закриття торгів на міжбанківському
ринку України дані, опубліковані на
сайті: http:// mezhbank.org.ua.

Сума фактично перерахованих платежів
не може бути нижчою за гривневий
еквівалент, зафіксований на дату
підписання договору та визначений в п.
2.2 договору (1315200 грн. з ПДВ).

У пункті 2.2. договору зазначено, що на
дату його підписання гривневий
еквівалент вартості товару без ПДВ
складає 1096000 грн., гривневий еквівалент
суми ПДВ складає 219200 грн., гривневий
еквівалент вартості товару з ПДВ
складає 1315200 грн.

У договорі передбачено, що у зв'язку з
можливою зміною гривневого
еквіваленту вартості товару через
коливання валютного курсу Євро,
остаточний гривневий еквівалент
вартості товару визначається сумою
гривневих платежів, що підлягають
здійсненню за договором.

Шляхом підписання специфікацій від
04.10.2013 року (додаток № 1 до договору)
сторони узгодили, що продавець
поставляє, а покупець приймає мобільну
дизельну сушарку, модель S55/397F виробник:
Mecmar (Італія), пальник для дизельного
палива, стандартну перфорацію оболонок
(2,5 мм), електродвигун (45+55кВт) у
кількості 1 штука на загальну суму 120000
Євро. (а.с. 13).

Відповідно п. 5.1 договору покупець
зобов'язується здійснити оплату товару
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок продавця в наступному
порядку:

5.1.1 аванс у розмірі 20% від загальної
вартості товару, що складає 24000 Євро, що
підлягають сплаті по курсу перерахунку
протягом трьох банківських днів з дати
укладання договору;

5.1.2 70% відсотків від загальної вартості
товару, що складає 84000 Євро, що
підлягають сплаті по курсу перерахунку
протягом трьох банківських днів після
повідомлення продавця про готовність
товару до відправки з заводу-виробника;

5.1.3 решта у розмірі 10% від загальної
вартості товару, що складає 12000 Євро, що
підлягають сплаті по курсу перерахунку
протягом трьох банківських днів після
повідомлення продавця про наявність
товару на його складі та готовність до
поставки товару покупцю.

На оплату авансу у розмірі 20% від
загальної вартості поставленого
товару товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
виставлено відповідачеві за первісним
позовом рахунок від 09.10.2013 року
№ К-037329/338959 на суму 263040 грн. (у
т.ч. ПДВ) (а.с. 23).

Фермерське господарство "Олена"
здійснило оплату авансового платежу
частково на загальну суму 180000 грн., що
підтверджується банківськими
виписками за 15.10.2013 року та 23.10.2013 року
(а.с. 16, 17-18).

Як зазначає товариство з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" в
позовній заяві, незважаючи на те, що
згідно п. 4.2 договору позивач за
первісним позовом зобов'язаний був
поставити товар протягом 5 робочих днів
з моменту отримання 100% передплати за
товар, та з метою підтримання
партнерських стосунків та подальшої
співпраці, попередньо повідомивши
відповідача про поставку товару,
позивач поставив відповідачу товар на
суму 1315200 грн. (у т.ч. ПДВ), що
підтверджується наявною в матеріалах
справи видатковою накладною від 07.11.2013
року № К-021500/338959 (а.с. 14).

Фермерське господарство "Олена" в
апеляційній скарзі зазначає, що у
зв'язку з поставкою товариством з
обмеженою відповідальністю "АМАКО
Україна" товару без проведення 100%
передплати у відповідача за первісним
позовом залишився обов'язок сплатити
позивачу за первісним позовом вартість
фактично поставленого товару за
обставин, коли виконання цього
обов'язку на встановлених п.4.2 та п. 5.1
договору умовах стало неможливим, а
інші умови даним договором не
встановлені.

Щодо даного твердження колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що поставка товару без
попередньої оплати не є вчиненням
конклюдентних дій, які призвели до
фактичної зміни умов договору, зокрема,
щодо порядку розрахунків, оскільки
товариство з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
скористалось своїм законним правом у
зустрічному зобов'язанні.

Згідно ст. 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання. При
зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту. Сторона, яка наперед
знає, що вона не зможе виконати свого
обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону. Якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

23.01.2014 року позивач за первісним
позовом звернувся до відповідача за
первісним позовом із
претензією-вимогою №1649, в якій у
зв'язку з простроченням терміну оплати
вартості товару вимагав сплатити
заборгованість у сумі 1135200 грн. (а.с. 24).

Вищезазначена претензія-вимога
направлена на адресу відповідача за
первісним позовом 29.01.2014 року, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист № 403 (а.с. 25) та
отримана останнім 08.02.2014 року, що
вбачається з повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
25).

На оплату залишку 20% авансу від
загальної вартості поставленого
товару товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
виставлено відповідачеві за первісним
позовом рахунок від 04.02.2014 року
№ К-002584/338959 на суму 1135200 грн. (у т.ч.
ПДВ) (а.с. 22).

Згідно рахунку від 04.02.2014 року №
К-002584/338959 фермерське господарство
"Олена" 05.02.2014 року перерахувало
позивачеві за первісним позовом 135200
грн. та 17.02.2014 року - 100000 грн., що
підтверджується банківськими
виписками за 02.02.2014 року та 17.02.2014 року
(а.с. 19, 20)

Повідомленням від 07.05.2014 року № 8433, у
зв'язку з частковим виконанням
зобов'язання з оплати отриманого
товару у сумі лише 415200 грн., позивач за
первісним позовом просив фермерське
господарство "Олена" сплатити борг з
урахуванням курсу продажу (ASK курс) Євро
у сумі 1373718 грн. 56 коп. (а.с. 26-27).

Дане повідомлення направлено на адресу
відповідача за первісним позовом
08.05.2014 року, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист №
543 (а.с. 25).

14.05.2014 року відповідачем за первісним
позовом було здійснено останній
платіж у сумі 17000 грн., що
підтверджується банківською випискою
за 14.05.2014 року (а.с. 21).

За розрахунком товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
заборгованість фермерського
господарства "Олена" за отриманий за
договором товар, з урахуванням
перерахунку по курсу продажу Євро,
становить 1280289 грн. 60 коп.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу
України).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності із ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Фермерське господарство "Олена"
заборгованість з урахуванням курсової
різниці за договором від 04.10.2013 року
№8264/338959 не сплатило, що стало підставою
для звернення товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" до
господарського суду з позовом про
стягнення 1280289 грн. 60 коп.
заборгованості.

Фермерське господарство "Олена"
наявність заборгованості з оплати
вартості отриманого товару не
заперечує, однак вважає безпідставним
здійснення товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
перерахунку заборгованості за
договором за курсом продажу Євро.

В апеляційній скарзі відповідач за
первісним позовом зазначає, що по суті
застосована товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
методика є методикою розрахунку
заборгованості не в національній
валюті України, а в іноземній валюті,
якої господарство перед позивачем за
первісним позовом не має.

Фермерське господарство "Олена" також
зазначає, що в разі якщо зобов'язання по
оплаті несвоєчасно поставленого
товару не було виконано в день
отримання товару, то кожна із сум, які
сплачувались і будуть сплачуватись
покупцем в подальшому, вже не є сумами,
що вносяться на сплату вартості товару
на умовах, встановлених договором, а є
сумами, що вносяться на погашення
простроченої заборгованості перед
постачальником, що існувала і була
визначена на дату виникнення обов'язку
по сплаті, якою є дата отримання товару.

За наведеним в апеляційній скарзі
розрахунком заборгованість
фермерського господарства "Олена"
перед товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
становить 899872 грн. 52 коп.

Перші два платежі у загальній сумі 180000
грн. були перераховані відповідачем за
первісним позовом з урахуванням
курсової різниці, інші платежі на
загальну суму 252200 грн. були відраховані
від суми заборгованості в гривневому
еквіваленті без урахування курсу
перерахунку.

В апеляційній скарзі фермерське
господарство "Олена" вказує, що
поставка товару, здійснена товариством
з обмеженою відповідальністю "АМАКО
Україна" без отримання 100% передоплати
згідно із умовами договору, є наслідком
зміни умов оплати товару, зміни умов
договору та визначення ціни товару на
інших підставах, а отже, на думку
відповідача, у нього відсутнє
зобов'язання сплатити кошти відповідно
до умов укладеного договору.

Фермерське господарство "Олена"
стверджує, що внаслідок отримання ним
товару до сплати 100% його вартості
господарство втратило можливість
виконати свій обов'язок із
перерахування коштів.

Доводи скаржника судом апеляційної
інстанції відхиляються з огляду на
наступне.

Чинне законодавство не забороняє
дострокове виконання зобов'язання.
Умови договору від 04.10.2013 року № 8264/338959
не містять заборони стосовно
дострокового виконання зобов'язання
щодо поставки товару. Напроти, пункт 4.5
договору вказує на можливість передачі
покупцю товару до отримання продавцем
100% його вартості.

У п. 4.5 договору зазначено, що в разі
передання товару покупцю до оплати
покупцем 100% загальної вартості товару,
покупець не має права відчужувати
товар третім особам, здійснювати з
товаром інші дії цивільно-правового
характеру, при цьому покупець несе
ризики пошкодження, знищення та втрати
товару, витрати, пов'язані зі
зберіганням товару за свій рахунок та
відповідальність за шкоду, завдану
третім особам в ході діяльності
покупця, пов'язаної з використанням,
перевезенням, зберіганням або
утриманням товару.

Статтею 693 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України
встановлено, що виконання свого
обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не
зможе виконати свого обов'язку, повинна
своєчасно повідомити про це другу
сторону.

Якщо зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

У розділі 5 договору визначено
послідовність виконання обов'язку
фермерським господарством «Олена»
щодо здійснення оплати товару:
пунктами 5.1.1. - 5.1.3. договору встановлена
послідовність проплат коштів
фермерським господарством «Олена», їх
розміри та строки - з конкретною датою
після укладення договору та з
вказівкою на подію - отримання
відповідних повідомлень від продавця.

В матеріалах справи наявне
повідомлення товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" від
07.05.2014 року № 8433, яке було направлене
цінним листом № 543 на адресу
фермерського господарства «Олена».

Цим повідомленням товариство з
обмеженою відповідальністю "АМАКО
Україна" вказувало на те, що товар
фактично отриманий фермерським
господарством «Олена». Згадане
повідомлення необхідно вважати таким,
що виконано відповідно до положень
пунктів 5.1.2. та 5.1.3. договору, а отже,
обов'язок фермерського господарства
«Олена» з оплати вартості товару за
договором настав.

Відповідач необґрунтовано вважає, що в
силу ст.ст. 692, 693 та частини 2 статті 538
Цивільного кодексу України припинився
обов'язок із сплати вартості товару в
порядку, встановленому договором. Таке
твердження фермерського господарства
«Олена» суперечить статті 533
Цивільного кодексу України, положенням
укладеного та дійсного договору.

У відповідності із ст. 524 Цивільного
кодексу України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України -
гривні. Сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України
унормовано, що грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях, а визначатися
зобов'язання може в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті. Сума
зобов'язання в гривнях визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором.

У даному випадку пунктом 2.1. договору
сторони встановили порядок визначення
зобов'язання в гривнях на підставі
перерахунку грошового еквіваленту
Євро в гривні за курсом
міжбанківського валютного ринку.

Положення чинного законодавства хоч і
визначають національну валюту України
як єдиний законний платіжний засіб на
території України, однак не містять
заборони на вираження у договорі
грошових зобов'язань в іноземній
валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни Національним банком
України курсу національної валюти
України по відношенню до іноземної
валюти.

Отже, сторонам надано право визначати
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті, що, поряд із
застосуванням індексації суми
зобов'язання, дає можливість учасникам
цивільного обороту уникнути впливу
інфляційних процесів на суму їхніх
грошових зобов'язань.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АМАКО Україна» у
заяві до суду першої інстанції вказало,
що товар за договором є імпортованим, у
договорі сторони зазначили, що
загальна вартість товару, з
урахуванням ПДВ, складає гривневий
еквівалент 120000 Євро, що підлягає сплаті
по курсу перерахунку. За умовами
договору «Курс перерахунку» - курс
продажу (ASK курс) Євро на момент
закриття торгів на міжбанківському
ринку України на день, що передує дню
перерахування коштів по даному
договору. Сторони погодили
використовувати в якості довідкової
інформації про курс продажу (ASK курс)
Євро на момент закриття торгів на
міжбанківському ринку України дані,
опубліковані на сайті http://mezhbank.org.ua.

На дату підписання договору гривневий
еквівалент вартості товару з ПДВ
складав 1315200 гривень.

Відповідно п. 2.1. договору сума фактично
перерахованих платежів не може бути
нижчою за гривневий еквівалент,
зафіксований на дату підписання
договору.

Згідно пункту 2.2. договору у зв'язку із
можливою зміною гривневого
еквіваленту вартості товару через
коливання валютного курсу Євро
остаточний гривневий еквівалент
вартості товару визначається сумою
гривневих платежів, що підлягають
здійсненню за договором.

Відповідач зобов'язання з оплати
вартості товару виконав лише частково,
та перерахував позивачу грошові кошти
в наступні строки та розмірах:

15.10.2013 року оплачено 100000 грн., що
еквівалентно 9004,95 Євро (курс продажу на
момент закриття торгів на дату, що
передувала даті оплати, 11,105 грн.
за Євро);

23.10.2013 року оплачено 80000 грн., що
еквівалентно 7148,60 Євро (курс продажу на
момент закриття торгів на дату, що
передувала даті оплати, 11,191 грн.
за Євро);

05.02.2014 року оплачено 135200 грн., що
еквівалентно 11232,97 Євро (курс продажу на
момент закриття торгів на дату, що
передувала даті оплати, 12,036 грн.
за Євро);

17.02.2014 року оплачено 100000 грн., що
еквівалентно 8270,61 Євро (курс продажу на
момент закриття торгів на дату, що
передувала даті оплати, 12,091 грн.
за Євро);

14.05.2014 року оплачено 17000 грн., що
еквівалентно 1046,35 Євро (курс продажу на
момент закриття торгів на дату, що
передувала даті оплати, 16,247 грн.
за Євро).

Таким чином, на дату пред'явлення
позову відповідач сплатив лише
гривневий еквівалент 36703,48 Євро з
вартості товару.

Залишок вартості товару, що має бути
сплачений відповідачем, складає
гривневий еквівалент 83 296,52 Євро.

На момент подання позовної заяви
гривневий еквівалент неоплаченої
вартості товару, з урахуванням умов
пункту 2.1. договору, дорівнював
1356733 грн. 72 коп.

У первісному позові товариством з
обмеженою відповідальністю «АМАКО
Україна» заявлено позовну вимогу щодо
стягнення основного боргу в сумі 1280289
грн. 60 коп., що є меншою, ніж сума
заборгованості відповідача, і це не
суперечить положенням Господарського
процесуального кодексу України.

Посилання фермерського господарства
«Олена» в апеляційній скарзі на те, що з
рішення суду неможливо встановити чи
заборгованість стягнута в повному
обсязі, чи лише в якійсь певній частині,
є безпідставним, оскільки з судового
рішення чітко вбачається про
задоволення позову в повному обсязі
відповідно заявлених товариством з
обмеженою відповідальністю «АМАКО
Україна» позовних вимог, що
узгоджується з приписами, п.4 ч.1 ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України, де вказано, що рішення
господарського суду ухвалюється
іменем України і складається із
вступної, описової, мотивувальної і
резолютивної частин, при цьому
резолютивна частина має містити
висновок про задоволення позову або
про відмову в позові повністю чи
частково по кожній з заявлених вимог.

Посилання фермерського господарства
"Олена" в апеляційній скарзі на те, що
питання дійсності п. 2.1 договору від
04.10.2013 року №8264/338959 має бути вирішено
судом апеляційної інстанції в порядку
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, колегією суддів до
уваги не приймається, оскільки дана
вимога була предметом розгляду у
справі № 911/3018/14.

Рішенням господарського суду
Київської області від 08.09.2014 року у
справі № 911/3018/14, яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2014 року,
фермерському господарству "Олена"
відмовлено у задоволенні позову до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АМАКО Україна» про
визнання недійсним п.2.1 договору від
04.10.2013 року № 8264/338959 (а.с. 182-190).

У постанові Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2014 року по
справі № 911/3018/14, зокрема, зазначено
наступне.

"Оскільки гривня, як грошова одиниця
України (національна валюта) є законним
платіжним засобом в Україні (стаття З
Закону України від 05.04.2001 року N2346-III
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні»), то й ціна у договорі
зазначається у гривнях.

У той же час, при визначенні ціни у
договорі слід враховувати положення
частини другої статті 524 Цивільного
кодексу України про те, що сторони
можуть визначати грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Отже, сторонам надано право визначати
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті, що поряд із
застосуванням індексації суми
зобов'язання дає можливість учасникам
цивільного обороту уникнути впливу
інфляційних процесів на суму їхніх
грошових зобов'язань.

Статтею 691 Цивільного кодексу України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або якщо вона
не встановлена у договорі і не може
бути визначена виходячи з його умов, -
за ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 632 Цивільного
кодексу України якщо ціна у договорі не
встановлена і не може бути визначена
виходячи з його умов, вона визначається
виходячи із звичайних цін, що склалися
на аналогічні товари, роботи або
послуги на момент укладення договору.

Виходячи з системного аналізу
зазначених законодавчих приписів,
норми щодо визначення ціни носять
диспозитивний характер, тобто сторони
договору на власний розсуд
встановлюють ціну та/або порядок її
визначення.

Як вбачається зі змісту п. 2.1 договору, в
ньому чітко зазначено, що загальна
вартість товару, з урахуванням ПДВ,
складає гривневий еквівалент 120 000 Євро,
що підлягає сплаті по курсу
перерахунку.

З огляду на вказані вище обставини,
сторони за договором врегулювали та
досягнули згоди щодо порядку
визначення вартості товару.

Враховуючи, що спірним пунктом
договору сторони чітко визначили
вартість товару з використанням
еквіваленту ціни у національній валюті
України, що відповідає вимогам чинного
законодавства України, а також
враховуючи принцип свободи договору,
встановлений статтею 621 Цивільного
кодексу України, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що вимоги
позивача про визнання недійсним п.2.1
договору від 04.10.2013 року № 8264/338959 є
необґрунтованими, належними та
допустимими доказами не доведені, а
тому є такими, що не підлягають
задоволенню".

Частиною 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

З огляду на те, що відповідач за
первісним позовом за поставлений товар
розрахувався лише частково,
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з фермерського господарства "Олена"
боргу з урахуванням курсу перерахунку.

Оскільки після перерахунку,
проведеного судом апеляційної
інстанції, сума заборгованості з
урахуванням курсу продажу (ASK курс) Євро
на момент закриття торгів на
міжбанківському ринку України на день,
що передує дню направлення позовної
заяви, виявилася більшою, ніж заявлено
позивачем за первісним позовом, до
стягнення підлягає сума
заборгованості, визначена у заяві про
уточнення розрахунку суми позовної
заяви за первісним позовом (а.с. 150-151),
тобто 1280289 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі фермерське
господарство "Олена" зазначає, що
рішення господарського суду в частині
відмови у витлумаченні змісту умов
договору не оскаржує, оскільки
відповідні правові оцінки апеляційний
суд повинен надати при вирішенні по
суті первісного позову товариства з
обмеженою відповідальністю "АМАКО
Україна".

У відповідності ч.2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

У липні 2014 року фермерське
господарство "Олена" подало до
господарського суду зустрічний позов,
в якому, з урахуванням заяви про зміну
предмета зустрічного позову (а.с. 136-137),
просило суд витлумачити зміст
укладеного між фермерським
господарством "Олена" і товариством з
обмеженою відповідальністю «АМАКО
Україна» договору від 04.10.2013 року
№ 8264/338959, а саме:

1. Чи призвів до зміни встановлених п.5.1
договору від 04.10.2013 року № 8264/338959
умов про порядок і строки сплати
покупцем вартості товару факт
виконання продавцем свого обов'язку
про поставку товару до отримання 100%
загальної вартості товару;

2. Чи є визначена на момент передачі
сума заборгованості за поставлений
товар у національній валюті України
тим залишком загальної вартості
товару, що полягає сплаті покупцем
продавцеві за договором від 04.10.2013 року
№ 8264/338959.

Згідно ч.1 ст. 637 Цивільного кодексу
України тлумачення умов договору
здійснюється за правилами,
встановленими ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.213 Цивільного кодексу
України на вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину
визначені ч.ч.3,4 ст. 213 Цивільного
кодексу України. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч.3
цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченням правочину є
встановлення його змісту відповідно до
волевиявлення сторін при його
укладенні, усунення неясностей та
суперечностей у трактуванні його
положень.

Наведені фермерським господарством
"Олена" вимоги за своєю суттю не є
вимогами про тлумачення конкретного
положення договору, а є запитаннями
щодо оцінки конкретних обставин
справи, дій осіб та їх значення.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні зустрічного позову.

За таких обставин підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 17.10.2014 року
у справі № 912/2010/14 залишити без змін, а
скаргу фермерського господарства
"Олена" без задоволення.

Повернути фермерському господарству
"Олена" з державного бюджету 8998 грн.
73 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги, зайво
перерахованого платіжним дорученням
від 31.10.2014 року № 141, яке знаходиться у
судовій справі, про що згідно ст.7
Закону України "Про судовий збір"
винести відповідну ухвалу.

Головуючий суддя
Г.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений
25.12.14р.