м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Державного підприємства "Бердянський
морський торговельний порт"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро Мітал-Трейд"
про стягнення 122 853,00 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Калініченко
В.В.(дов. від 05.02.2014)
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості за неналежне виконання
умов угоди про постачання
металопродукції в асортименті від
05.09.2014 в розмірі 122 853, 00 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.11.2014 порушено провадження у
розгляду на 18.11.2014.
Представники сторін в судове
засідання 18.11.2014 не з'явилися, причин
неявки суд не повідомили, хоча про час
та місце розгляду справи, були належним
чином повідомлені. Представник
позивача через канцелярію суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 16.12.2014.
Представник позивача в судове
засідання 16.12.2014 з'явився, дав пояснення
по справі, позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.
Представники відповідача в судове
засідання 16.12.2014 не з'явилися, причин не
явки суд не повідомили, хоча про час та
місце розгляду справи, були належним
Місцезнаходження відповідача за
адресою, на яку було відправлено ухвали
суду, адреса підтверджується
відомостями з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2014 Державним підприємством
"Бердянський морський торговельний
порт" з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпро Мітал- Трейд" (
м. Київ вул. Максима
Кривоноса,2-а ) було досягнуто
домовленість про постачання
металопродукції в асортименті.

Підставою для зазначеного стало
отримання ДП "Бердянський морський
торговельний порт" прайс-листа, та
комерційної пропозиції, які 01.09.2014 та
02.09.2014 надійшли на електронну адресу
позивача.

05.09.2014 до Державного підприємства
"Бердянський морський торговельний
порт" надійшов рахунок ТОВ "Дніпро
Мітал-Трейд" № 12804 від 05.09.2014 на оплату
товару на суму 122 853,00 грн.

05.09.2014 платіжним дорученням №3374 від
05.09.2014 Державне підприємствомо
"Бердянський морський торговельний
порт" здійснило перерахування коштів
на розрахунковий рахунок ТВ "Дніпро
Мітал-Трейд" № 7001 Філія АТ
"Імексбанк" в повному обсязі. Тим самим
здійснивши передоплату за товар.

Згідно досягнутих умов договору,
поставку металопродукції ТОВ"Дніпро
Мітал-Трейд" повинно було здійснити
протягом 3-х робочих днів з дати оплати
рахунку, але станом на 17.10.2014 поставка
не здійснена.

17.09.2014 Державним підприємством
"Бердянський морський торговельний
порт" на адресу ТОВ "Дніпро Мітал-Трейд"
направлено претензію №5/13-152 з вимогою
повернення передоплати, відповідь на
яку станом на день розгляду справи не
надано.

В подальшому Державне підприємство
"Бердянський морський торговельний
порт" направило боржнику вимогу №5/13 - 170
від 09.10.2014 про здійснення поставки
металопродукції або повернення
предоплати в строк до 15.10.2014.

Проте, станом на 16.10.2014 вимога залишена
без відповіді, поставка не здійснена,
кошти не повернуті.

Фактично ТОВ "Дніпро Мітал-Трейд" від
здійснення поставки металопродукції
або повернення коштів ухиляється, що
свідчить про неправомірне ухилення від
виконання зобов'язань.

Отримані відповідачем від позивача
кошти є майном, набутим і збереженим
відповідачем без достатньої правової
підстави.

Таким чином, починаючи з 09.09.2014
відповідач безпідставно використовує
грошові кошти позивача у сумі 122 853,00
грн.

Отже, судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
поставки товару, а тому до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Пленумом вищого господарського суду
роз'яснено, що під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення, підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Необхідно звернути увагу на те, що
підставою позову є безпідставне
набуття майна відповідачем, збереження
його у себе за рахунок позивача без
достатньої правової підстави та
користування цими коштами.

Предметом позову є повернення
безпідставно набутого та збереженого
майна відповідачем.

Зазначені взаємовідносини регулюються
главою 83 Цивільного кодексу України
(ст. 1212 - 1215) і належать до недоговірних
зобов'язань. Ст. 1212 ЦК України
передбачено:

- Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

- Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

- Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Відносини з приводу безпідставного
набуття та збереження майна (не
договірні) відрізняються за правовою
природою від відносин з приводу
виконання договору (договірних) і
регулюються різними правовими нормами.

Набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави
регулюється Главою 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження
майна. Це означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто збільшення або збереження
майна у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою.

По-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Таким чином, суд вважає доведеним факт
користування відповідачем коштами
позивача без достатніх на те підстав, а
отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 122 853,00 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі 122
853,00 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного
підприємства "Бердянський морський
торговельний порт" задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро Мітал-Трейд"
(03037, м. Київ, Солом'янський район, вул.
М.Кривоноса, буд. 2-А, ) на
користь Державного підприємства
"Бердянський морський торговельний
порт" (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ,
вул. Горького, буд. 13/7, )
основний борг в сумі 122 853 (сто двадцять
дві тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн.
00 коп., судовий збір в розмірі 2457(дві
тисячі чотириста п'ятдесят сім) грн. 06
коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
19.12.2014