ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 918/2031/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова
М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної
скаргиУправління пенсійного фонду
України в Радивилівському районі
Рівненської області на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014р. у
справі господарського суду№918/2031/13
Рівненської області за
позовомУправління пенсійного фонду
України в Радивилівському районі
Рівненської області до публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" Рівненська обласна
дирекція про за участю
представників сторін: позивача -
відповідача - стягнення 8 987,20грн. не
з'явився пр. Дем'янов І.Ю. - дов. №1029/13 від
08.05.13р.В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року Управління пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
Рівненської області звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовом до публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
банк Аваль" Рівненської обласної
дирекції про повернення коштів в сумі
8987,20грн. перерахованих на ім'я безвісно
відсутньої Свиридецької О.Ю. за період
з 01.07.2007р. по 31.12.2008р.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014р. (суддя
Горплюк А.М.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014р. (судді
Розізнана І.В., Грязнов В.В., Мельник О.В.)
у задоволенні позовних вимог
відмовлено, посилаючись на те, що кошти,
які надходять на поточний рахунок
клієнта банку є власністю цього
клієнта, а не банку, який уповноважений
здійснювати розрахункові операції за
вказаним рахунком лише на підставі
розпорядження, доручення клієнта або
рішення суду чи на договірних засадах,
а укладені договори від 03.01.2006р. та
29.12.2007р. між Управлінням пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
та ПАТ "Райффайзен банк Аваль"
Рівненської обласної дирекції не
надають банку повноважень щодо
розпорядження грошовими коштами
клієнта, що надійшли на його рахунок та
не надають банку права на повернення
УПФ України у Радивилівському районі
коштів, власником яких є фізична особа,
тобто позивачем не надано доказів, які
свідчать про наявність у банку на
момент відповідного звернення
позивача до відповідача про повернення
коштів відповідних розпоряджень,
доручень клієнта банку щодо списання з
поточного рахунку коштів або
відповідного судового рішення, у банку
відсутній обов'язок по їх поверненню.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
пенсійного фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувані рішення і
постанову та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Управління пенсійного фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області надіслало витребувані Вищим
господарським судом України оригінали
фіскального чеку та опису вкладення до
цінного листа, просить справу
розглядати за відсутності
представника, доводи касаційної скарги
підтримує.

Заслухавши присутнього в судовому
засіданні представника відповідача,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні і постанові та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 03.01.2006р. та 29.12.2007р. між
Управлінням пенсійного фонду України в
Радивилівському районі та акціонерним
поштово-пенсійним банком "Аваль"
Рівненської обласної дирекції
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Райффайзен банк
Аваль") були укладені договори №029/46-35/5
та №029/8-95-05/97 (далі - договір-1 та
договір-2).

Згідно вказаних договорів, банк
виконує функції виплати пенсії та
грошової допомоги, передбачені
Порядком виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банківських установах,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 року №1596.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Свиридецька Оксана
Юріївна перебувала на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України в
Радивилівському районі з 31.05.2001р. по
01.07.2007р. та отримувала пенсію по втраті
працездатності у зв'язку з
інвалідністю у ПАТ "Райффайзен банк
Аваль" згідно поточного рахунку
№.

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненської області від 06.06.2007р.,
яке набрало законної сили, Свиридецьку
О.Ю., 15.09.1967 року народження визнано
безвісно відсутньою.

Відповідно до довідки №500/04-03 від
21.01.2014р., виданої управлінням з
координації та контролю за виплатою
пенсій Головного Управління
пенсійного фонду України в Рівненській
області, за період з червня 2007 року по
грудень 2008 року Свиридецькій О.Ю.
перераховано пенсію на поточний
рахунок ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в
розмірі 8978,20грн.

12.12.2013р. Управлінням пенсійного фонду
України звернувся до Рівненської
обласної дирекції ПАТ "Райффайзен банк
Аваль" із проханням повернути зайво
нараховані та виплачені кошти в
розмірі 8987,20грн. разом із нарахованими
відсотками на ім'я Свиридецької О.Ю.,
однак вказані кошти банком повернуті
не були.

Розглядаючи справу по суті, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідно до ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно із умовами договору-1 та
договору-2 між банком та пенсіонерами
були укладенні договори про відкриття
поточних рахунків для зарахування сум
пенсій та допомоги. Відкриття рахунку
було здійснено у відповідності з
Інструкцією про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах,
затверджених постановою правління
Національного банку України від
12.11.2003р. №492, зареєстрованого в Мін'юсті
України 17.12.2003р. за №1172/8493.

Відносини, що виникають між банком та
клієнтом при відкритті останньому
поточного рахунку і проведення
операцій по ньому, пов'язаних із
зарахуванням та виплатою коштів,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що
за договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Вичерпний перелік підстав списання
грошових коштів з рахунка клієнта
передбачений ст.1071 ЦК України. Такими
підставами є списання грошових коштів
з рахунка клієнта на підставі його
розпорядження та їх списання без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст.1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами на
його рахунку не допускається, крім
випадків обмеження права
розпорядження рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансування тероризму,
передбачених законом.

Частиною 3 статті 1066 ЦК України
передбачено, що банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбаченні
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до п.п.7.1, 7.3 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах видаткові операції
за поточними рахунками фізичних осіб
здійснюються за розпорядженням
власника або за його дорученням на
підставі довіреності (копії
довіреності).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
повідомленням Радивилівської районної
державної нотаріальної контори №35/01-16
від 22.01.2014р. Радивилівська районна
державна нотаріальна контора згідно із
ст.44 ЦК України та ст.60 ЗУ "Про нотаріат"
нотаріус, за останнім місцем
проживання фізичної особи, яка визнана
безвісно відсутньою, за повідомленням
підприємств, установ, організацій,
громадян, або за рішенням суду про
оголошення фізичної особи померлою,
вживає заходів до охорони спадкового
майна, коли це потрібно в інтересах
спадкоємців, відказоодержувачів,
кредиторів або держави. Станом на
21.01.2014р. повідомлення про вжиття
заходів щодо охорони майна безвісно
відсутньої Свиридецької О.Ю. ні від
яких установ, організацій чи фізичних
осіб не отримувалось.

За таких підстав, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про те, що
посилання позивача на судове рішення
про визнання фізичної особи
Свиридецької О.Ю. безвісно відсутньою,
яке не містить посилання ні на втрату
останньою прав щодо спірного майна
(грошових коштів), а ні на необхідність
його примусового відчуження на користь
позивача, за відсутності інших
передбачених законом підстав для
примусового списання банком коштів з
рахунка Свиридецької О.Ю. є
безпідставним.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає,
що умовами договорів №029/46-35/5 та
№029/8-95-05/97 не передбачено обов'язок
банку стосовно списання коштів із
рахунка клієнта на вимогу фонду, банк
не є набувачем спірних коштів і не має
повноважень з розпорядження
особистими коштами клієнта, які є
власністю останнього, також будь-яких
рішень, прийнятих судом відносно
володільця рахунка або його
спадкоємців, які б зобов'язували банк
здійснити списання коштів з особового
рахунка клієнта в матеріалах справи
немає, тому суди дійшли обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Вказана правова позиція висловлена у
постановах Верховного Суду України від
02.09.2014р. по справі №925/2112/13, від 21.10.2014р.
по справі №925/116/14.

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги Управління пенсійного фонду
України в Радивилівському районі
Рівненської області, оскільки доводи
касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів по справі, а судами
було повно та всебічно з'ясовано
обставини, що мають значення для даної
справи, їм надано належну правову
оцінку та прийнято рішення і постанову
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що дає підстави
залишити їх без змін.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014р. у
справі №918/2031/13 господарського суду
Рівненської області залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді
М. Данилова

Т. Данилова