ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р.
Справа № 922/3483/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Мітічкін А.С.

відповідача - Д'яченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3649
Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 13.10.14 р. у
справі № 922/3483/14

за позовом Державного підприємства
Національна атомна енергетична
компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" Державного підприємства
Національна атомна енергетична
компанія "Енергоатом", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства
"Манометр - Харків" м. Мерефа

про стягнення 1378674,18 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Державне підприємство
Національна атомна енергогенеруюча
Компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" Державного підприємства
Національної атомної енергогенеруючої
компанії "Енергоатом" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просив стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Манометр -
Харків" 1378674,18 грн. з яких: 931881,62 грн.
пені, 446792,56 грн. штрафу та судові
витрати, з посиланням на неналежне
виконання відповідачем умов договору
поставки № 11-16-1-13-1126 від 17.05.2013 р. щодо
своєчасної поставки продукції.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.10.2014 р. у
справі № 922/3483/14 в задоволені позову
відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням на те,
що відповідачем не порушені терміни
поставки продукції (товару) за
укладеним договором поставки, оскільки
позивач своїми листами відкладав
термін поставки на більш пізню дату, у
зв`язку з чим вина відповідача щодо
порушення зобов`язання відсутня та ін.

Позивач не погодився з рішенням,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 13.10.2014 р. у
даній справі повністю, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов
повністю та судові витрати покласти на
відповідача, з мотивів та підстав,
зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначає, що листи та угоди за
підписом керуючого директора
Бессонова П. Г. підписані не
уповноваженою особою з посиланням на
приписи на ч. 4 ст. 95, ч. 2 ст. 207 ЦК України,
а також вважає що, судом невірно
застосовані вимоги ст. 641 ЦК України та
порушені приписи ст. 654 ЦК України та
ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить рішення господарського суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 17.05.2013 р.
між Державним підприємством
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" (покупець) та
Приватним акціонерним товариством
"Манометр - Харків" (постачальник)
укладений договір поставки № 11-16-1-13-1126,
у відповідності до умов якого,
постачальник зобов`язався в порядку та
на умовах, визначених договором,
виготовити та поставити (продукцію) для
ВП "Запорізька АЕС", "Южно - Українська
АЕС", ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець
зобов`язався в порядку і на умовах,
визначених договором, прийняти та
оплатити продукцію.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
найменування, одиниці виміру і
загальна кількість продукції, її
номенклатура, ціни та належність до СВБ
зазначені у специфікаціях № 1 (а. с. 40-45),
№ 2 (а. с. 46-48), які є невід'ємною частиною
договору.

27.12.2013 р. сторонами договору укладена
додаткова угода № 1 до договору
поставки № 11-16-1-13-1126.

Відповідно до п. 3.1 договору, сума
договору становить 10704634,00 грн., у тому
числі ПДВ 20% - 1784105,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, покупець
сплачує вартість продукції за цінами,
зазначеними у специфікаціях, в
національній валюті України шляхом
банківського переказу на поточний
рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата
продукції здійснюється покупцем
наступним чином:

- згідно зі специфікацією № 1: в
межах суми 1225911,77 грн. з ПДВ - протягом 30
робочих днів після підписання
сторонами актів приймання - передачі
партії продукції;

- остаточний розрахунок - у 2014 р.,
але не раніше 15.01.2014 року на підставі
підписаних сторонами актів приймання -
передачі партії продукції. У випадку
виділення фінансування частка оплати в
2013 році може бути збільшена;

- згідно зі специфікацією № 2 - протягом
30 робочих днів після підписання
сторонами актів приймання - передачі
партії продукції.

Відповідно до п. 5.1 договору, строк
поставки продукції - протягом 90 днів
після підписання договору.
Допускається поставка продукції
партіями.

Пунктом 10.1 договору сторонами
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в частині
оплати за поставлену продукцію до
повного розрахунку. Стосовно виконання
гарантійних зобов'язань постачальника,
передбачених договором, він діє до
закінчення дії терміну гарантії.

У позовній заяві позивач зазначає, що
станом на день звернення до суду з
позовною заявою, сторонами виконані
зобов'язання в частині поставки
продукції на суму 10704634,80 грн. з ПДВ та в
частині оплати в сумі 10704634,80 грн. з ПДВ,
але з боку відповідача має місце
неналежне виконання зобов'язань щодо
строку поставки продукції.

Так, відповідно до товаро-транспортної
(видаткової) накладної від 08.01.2014 р. №
РН-0000004 поставлено товар на суму 6382750,80
грн. з ПДВ за специфікацією № 1.

Згідно з п. 5.1 Договору, строк поставки
продукції згідно зі специфікацією № 1
протягом 90 днів після підписання
договору, тобто строк поставки
продукції за специфікацією № 1 до
договору вираховується, наступним
чином 18.05.2013 + 90 днів = 15.08.2013 р.

20.06.2014 р. № 5881/51 (а. с. 69-70) позивач
звернувся до відповідача з претензію
про сплату штрафних санкцій у сумі
1378674,18 грн.

Відповідач відповів на зазначену
претензію листом № 02Х/ВСЗ-208ЮР від
04.08.2014 р., в якому наголосив на
погодженні сторонами нового строку
поставки продукції з боку
вантажоодержувача за договором ВП
«ЗАЕС».

Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до суду з
позовом у даній справі.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що відповідачем не
порушено термінів поставки товару за
договором поставки № 11-16-1-13-1126 від
17.05.2013 р., оскільки позивач своїми
листами відкладав термін поставки на
більш пізню дату, у зв`язку з чим вина
відповідача щодо порушення
зобов`язання відсутня та ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи,
їм надана правильна та належна правова
оцінка, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування прийнятого по
справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України, визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Аналогічна норма міститься в ст. 265 ГК
України, згідно з якою за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Наявність вини, як підстави
відповідальності за порушення
зобов'язання передбачена положеннями
ст. 614 Цивільного кодексу
України,згідно з якою особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач виконав свої зобов`язання
за договором, а саме здійснив поставку
продукції на загальну суму 10704634,80 грн.,
що підтверджується актами приймання
передачі ТМЦ (а. с. 51-66), які підписані
сторонами та скріплені печатками без
жодних зауважень:

№ 1/10/1581 від 08508.2013 р. на суму 2791741,20 грн.,

№ 04-351 від 08.08.2013 р. на суму 585231,60 грн.,

№ 04-354 від 12.08.2013 р. на суму 944911,20 грн.,

№ 1/10/1620 від 03.02.2014 р. на суму 6382750,80 грн.

Позивач зазначає, що продукція
поставлена товаро-транспортною
(видатковою) накладною від 08.01.2014 р. №
РН-0000004 на суму 6382750,80 грн. з ПДВ за
специфікацією № 1 виконана
відповідачем з порушенням строку
поставки передбаченого п. 5.1. договору,
а саме - 15.08.2013 р.

В свою чергу відповідач (постачальник)
посилається на те, що згідно з умовою п.
5.2. договору звернувся до позивача
(покупця) з повідомленням про
готовність до відвантаження, та для
належного оформлення
відвантажувальних документів на
отримання довіреності та на отримання
продукції, а також запит на отримання
разового пропуску (або готовність
прийняти продукцію за межами об'єкту)
на режимний об'єкт - відокремлений
підрозділ Запорізької атомної
електростанції. Проте, позивачем на
підтвердження готовності прийняти
продукцію та необхідних відомостей
надісланих або повідомлення
відповідача не було.

15.08.201З р. позивач в особі керуючого
директора Бессонова П.Г. звернувся до
відповідача з листом № 6874/42 (а. с. 118), в
якому просив про постачання партії
продукції в строк необхідний ЗАЕС, з
посиланням на лист Відокремленого
підрозділу Запорізької АЕС № 07-40/17539
від 12.07.2013 р. (а. с. 119), де бажаний термін
постачання встановлено - 05.11.20ІЗ р.,
також містилося прохання внести зміни
в номенклатуру продукції.

30.10.2013 р. відповідач звернувся до
позивача з повідомленням про те, що
підприємство відповідача готово
відвантажити чергову партію продукцію.

Але згоди на приймання продукції
отримано не було.

В подальшому позивач листом № 9526/42 від
11.11.2013 р. звернувся до відповідача, в
якому з посиланням на лист № 07-4026804 від
29.10.2013 р. та коректировку
проектно-кошторисної документації,
просив внести зміни в номенклатуру
продукції, яка постачається та
поставити продукцію в термін
запропонований листом № 07-40/26804 від
29.10.2013 р. до 10.01.2014 р.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
відповідач не отримавши згоди на
приймання продукції від позивача, та
отримавши вищезазначені листи,
враховуючі термін виробництва
перетворювачів в 45-60 календарних днів,
не здійснив постачання в раніше
встановлені договором терміни, а по
проханню позивача почав виготовлення
необхідної продукції до постачання в
запропонований позивачем термін.

Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу
України, передбачено, що пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Матеріали справи містять направлений
відповідачем позивачу на підписання
проект відповідної додаткової угоди до
спірного договору. Проте, даний проект
не підписано позивачем.

Отже, в даному випадку позивач своїми
діями порушив умови укладеного
договору в процесі його виконання, а
саме: відмовивши належним чином
оформити ініційовані ним та
запропоновані зміни договору,
ненадання згоди на прийняття належним
чином виконані відповідачем
зобов'язання по відвантаженню
продукції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
листи та додаткова угода підписані не
уповноваженою особою є безпідставними,
виходячи з наступного:

Відповідно до виданої ДП "Національна
атомна енергетична компанія
"Енергоатом" довіреності № 2144 від
03.07.2013 р. Бессонову П.Г., яка міститься у
матеріалах справи (а. с. 130-132), а саме п. 5
цієї довіреності надані повноваження,
щодо підписання документів та
здійснення всіх інших дій, пов'язаних з
виконанням зобов'язань за укладеними
правочинами (договорами).

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про відмову у
задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 13.10.14 р. у справі № 922/3483/14
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 13.10.14 р. у
справі № 922/3483/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 22.12.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.