ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.2014 Справа № 920/2014/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумифітофармація",
м. Суми

до відповідача: Сумської митниці
Головного управління Державної
фіскальної служби України в Сумській
області, м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Головне управління
державної казначейської служби у
Сумській області

про стягнення 37 875 грн. 95 коп.,

Суддя Зражевський Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Литвиненко В.А.

від відповідача: Савченко В.А.

третя особа: Дєдушкіна Є.В.

при секретарі судового засідання
Кас'яні А.О.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача - Сумської
митниці Головного управління
Державної фіскальної служби України у
Сумській області на свою користь 37875,95
грн., що складає: 14 833,01 грн. упущеної
вигоди, 23042,94 грн. недоїмки за
прострочення виконання грошових
зобов'язань.

Відповідач відзив на позовну заяву
суду не надав. В судовому засіданні
представник відповідача усно зазначив,
що позовних вимог не визнає з
посиланням на їх необґрунтованість.

Третя особа у відзиві на позовну заяву
(№15-35/1156-10679 від 12.12.2014) зазначила, що не
має відношення до спірних
правовідносин та просить суд відмовити
у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
позивача усно заявив, що в позовній
заяві ним допущено описку в частині
посилання на правові норми та просив
замість помилково зазначеної фрази -
«стаття 625 Господарського кодексу
України» вважати правильною - «стаття
625 Цивільного кодексу України».

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні в справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив:

Відповідачем прийнято рішення №
805130000/2013/000087/1 про коригування митної
вартості товарів резервним методом на
підставі інформації, яка містилась в
інформаційній системі, використано
дані № 100290000/2013/52568 від 04.04.2013 року,
визначено митну вартість в розмірі 33177,9
доларів США та видано картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України. Постановою Сумського
окружного адміністративного суду від
03.12.2013 року скасовано рішення Сумської
митниці Міністерства доходів та зборів
України про № 80130000/2013/000087/1 від 30.04.2031
року про коригування митної вартості
товарів. Зазначене судове рішення
набрало законної сили, а тому за
зверненням позивача за платіжним
дорученням від 04.06.2014р. надмірно
перераховані грошові кошти на загальну
суму 72 318,07 грн., що складають ввізне
мито в розмірі 32 871,85грн., податок на
додану вартість 39 446,22грн. були
повернуті з державного бюджету на
поточний рахунок позивача.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014 у
справі № 818/407/14 скасовано рішення
Сумської митниці від 25.11.2013 №
805130000/2013/00196/1 про коригування митної
вартості товару, яким збільшено було
вартість товару до 607690,87 грн. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014
вказану постанову залишено без змін. За
зверненням (заявою № 283 від 15.06.2014)
позивачу повернуто з державного
бюджету України надмірно сплачену суму
податку на додану вартість у розмірі
21610,84 грн., перерахованих позивачем як
попередню оплату при митному
оформленні товару за митною
декларацією № 805130000/2013/014982.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014 у
справі № 818/874/14 скасовано рішення
Сумської митниці Міндоходів №
805130000/2014/000008/1 від 14.02.2014 про коригування
митної вартості товарів - валеріани
лікарської (корінь цілий), заявленої
ТОВ «Сумифармація» згідно митної
декларації № 805130000/2014/00012 від 14.02.2014. За
заявою позивача на виконання цього
рішення, що залишено без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.07.2014,
відшкодовано позивачу з державного
бюджету надмірно сплачену суму податку
на додану вартість в розмірі 30 672,06 грн.,
що перераховані позивачем як попередня
оплата за митне оформлення згідно
митної декларації № 805130000/2014/00144449 від
14.02.2014.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014 у
справі № 818/875/14 скасовано рішення
Сумської митниці Міндоходів від 26.02.2014
№ 805130000/2014/000010/1 про коригування митної
вартості товарів, яка залишена без змін
ухвалою Харківського апеляційного
окружного суду від 24.07.2014. За заявою
позивача йому повернуто з державного
бюджету України надмірно сплачену суму
податку на додану вартість в розмірі 29
582,67 грн., перераховані позивачем як
попередня оплата при митному
оформленні товару за митною
декларацією № 805130000/2014/001862 від 25.02.2014.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14.05.2014 у
справі № 818/923/14 скасовано рішення
Сумської митниці Міністерства доходів
та зборів України від 14.03.2014 №
805130000/2014/000016/1 про коригування митної
вартості товарів, що ввозились на
митну територію України ТОВ
«Сумифармація». За заявою позивача на
виконання цього рішення (постанови), що
залишено без змін ухвалою Харківського
адміністративного окружного суду від
30.07.2014, позивачу повернуто з державного
бюджету України надмірно сплачену суму
податку на додану вартість у розмірі
15142,87 грн. та в'їзного мита у розмірі 9875,79
грн.

04 жовтня 2012 року між ТОВ
«СУМИФІТОФАРМАЦІЯ» та ПАТ акціонерний
банк «Укргазбанк» було укладено
кредитний договір № 031-КЛ. На підставі
вказаного договору було відкрито
кредитну лінію з загальним лімітом в
сумі 9200000,00 грн. За користування
кредитними коштами встановлена
відсоткова ставка 19,7 % річних. Згідно
додаткового договору від 15.07.2013 до
вказаного кредитного договору
відсоткова ставка за користування
коштами була зменшена та склала 17,7 %
річних.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з Сумської
митниці Головного управління
Державної фіскальної служби України у
Сумській області 14 833,01 грн. упущеної
вигоди, 23042,94 грн. недоїмки за
прострочення виконання грошових
зобов'язань з посиланням на факт того,
що грошові кошти на загальну суму 179202,30
грн. (72318,07 + 21610,88 + 30672,06 + 29582,67 + 25018,66),
були вилучені з обігу позивача на
період з 30.04.2013р. по 29.09.2014р. на підставі
рішень митного органу, які визнано
судом незаконним. Це лишило позивача
можливості використовувати зазначену
суму при проведенні
фінансово-господарської діяльності та
завдало матеріальних збитків.

Крім цього, зазначені неправомірні
рішення призвели до безпідставного
виведення на тривалий проміжок часу з
обороту позивача вище вказаних
грошових коштів, які позивач реально
міг використати для погашення
зобов'язань за кредитним договором.

Заявлена сума упущеної вигоди у
розмірі 14853,01 грн. недоїмки у розмірі
23042,94, що нараховані відповідачу,
розраховані позивачем на підставі ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України (у вигляді пені) та з
урахуванням інфляційного збільшення
боргу за весь час прострочення
(затримки в поверненні надмірно
перерахованих грошових коштів) на
підставі положень ч. 2 ст. 625 Цивільного
Кодексу України.

Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди. Відшкодування майнової
шкоди за своєю природою є
відшкодування позадоговірної шкоди,
тобто делікатною відповідальністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач обґрунтовує свій позов про
відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди нормами ст. 1173 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1166
Цивільного кодексу України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода може
відшкодовуватися у вигляді
відшкодування збитків, відшкодування в
натурі.

Застосування деліктної
відповідальності можливе за наявності
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, шкідливого результату такої
поведінки (шкоди), причинного зв'язку
між протиправною поведінкою і шкодою, і
вини. Звільнення боржника від
відповідальності у вигляді шкоди за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобовязань
безпосередньо пов'язаної з наявністю
чи відсутністю вище вказаних
елементів, що утворюють склад
цивільного правопорушення.

За правилами судового процесу, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень (стаття 33
Господарського процесуального кодексу
України).

Виходячи з цього, відповідно до статті
1166 ЦК України, позивач в даній справі
повинен довести наступні обставини: 1)
наявність обов'язку відповідачів
утриматись від дій, які можуть привести
до порушення права позивача; 2) факт
порушення цього обов'язку; 3) наявність
витрат понесених позивачем та їх
розмір; 4) наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку тобто
прямої залежності витрат, понесених
позивачем від дій або бездіяльності
відповідачів.

Виходячи з положень статті 56
Конституції України, статті 1173 ЦК
України, частини 2 статті 25 Бюджетного
кодексу України відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, дією
чи бездіяльністю органу державної
влади (у даному випадку органу
державної митної служби) при
здійсненні ним своїх повноважень,
відшкодовується державою за рахунок
державного бюджету.

Крім того, відповідно до частини
першої статті 25 Бюджетного кодексу
України, Державне казначейство України
здійснює безспірне списання коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів, за рішенням, прийнятим
державним органом, що відповідно до
закону має право на його застосування.

Частиною першою статті 48 Кодексу
встановлено, що в Україні
застосовується казначейська форма
обслуговування Державного бюджету
України, яка, зокрема, передбачає
здійснення Державним казначейством
України: операцій з коштами державного
бюджету, розрахунково-касового
обслуговування розпорядників
бюджетних коштів.

Таким чином, управління наявними
коштами Державного бюджету України, у
тому числі в іноземній валюті, коштами
державних позабюджетних фондів і
позабюджетними коштами установ та
організацій, що утримуються за рахунок
коштів Державного бюджету України,
фінансування його видатків входить до
компетенції Державного казначейства
України.

Як зазначив Конституційний суд України
в своєму рішенні від 03.10.2001 року
№12-рп/2001 у справі №1-36/2001, не
допускається відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади за рахунок коштів, що виділяються
на утримання органів державної влади.

Державна казначейська служба України
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду
(частина 1 статті 25 Бюджетного кодексу
України).

Отже з врахуванням наведених норм
права відшкодування шкоди в даній
справі може здійснюватись лише за
рахунок Державного бюджету, а не за
рахунок коштів, виділених на утримання
відповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складене 19.12.2014 року

Суддя Ю.О. Зражевський