ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 912/289/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Полякова
Б.М.,суддів:Коваленка В.М., Короткевича
О.Є. (доповідач у справі),розглянувши
матеріали касаційної скарги
Управління Пенсійного фонду
України в м. Світловодську та
Світловодському районіна постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 року та
ухвалуГосподарського суду
Кіровоградської області від 26.09.2014
рокуу справі№ 912/289/14за
заявоюУправління Пенсійного фонду
України в м. Світловодську та
Світловодському
районідоЖитлово-експлуатаційної
контори № 4пробанкрутство (визнання
поточних грошових вимог в сумі 3 238,47
грн),

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Кіровоградської області від 26.09.2014 року
у справі № 912/289/14 (суддя Коваленко Н.М.)
відхилено грошові вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області до
Житлово-експлуатаційної контори № 4, м.
Світловодськ Кіровоградської області
на загальну суму 3 238,47 грн.

Постановою від 03 листопада 2014 року
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд (судді: Вечірко І.О. -
головуючий, Кузнецов В.О., Науменко І.М.)
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі залишено без задоволення,
ухвалу місцевого суду залишено без
змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
процесуальними актами, скаржник
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, якою просить
скасувати ухвалу Господарського суду
Кіровоградської області від 26 вересня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03 листопада 2014
року у справі № 912/289/14.

Доводи касаційної скарги зводяться до
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування".

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ухвалою Господарського
суду Кіровоградської області від 18.02.2014
року порушено провадження у справі про
банкрутство Житлово-експлуатаційної
контори № 4 з урахуванням особливостей,
передбачених статтею 95 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Господарського суду
Кіровоградської області від 03.03.2014 року
Житлово-експлуатаційну контору № 4
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Ретьмана Олега Андрійовича.

Ухвалою Господарського суду
Кіровоградської області від 07.05.2014 року
(з урахуванням ухвали від 16.05.2014 року
про виправлення описки) визнано вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області до
банкрута - Житлово-експлуатаційної
контори № 4 на загальну суму 1 075 942,49
грн. та включено до реєстру вимог
кредиторів, у тому числі 704 719,71 грн. -
друга черга задоволення вимог, 371 222,78
грн. - шоста черга задоволення вимог.

У вересні 2014 року від Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області до
місцевого господарського суду
надійшла заява про визнання поточних
грошових вимог за серпень 2014 року в
розмірі, з урахуванням заяви про
уточнення, 3 238,47 грн.

Ухвалою місцевого суду від 26.09.2014 року
відхилено грошові вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області до
Житлово-експлуатаційної контори № 4, м.
Світловодськ Кіровоградської області
на загальну суму 3 238,47 грн.

Відхиляючи вимоги кредитора на суму 3
238,47 грн. суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що зазначені
вимоги не мають характеру поточних у
розумінні статті 1 Закону про
банкрутство, заявлені після введення
ліквідаційної процедури, під час якої
не виникає будь-яких нових зобов'язань,
що можуть бути заявлені в порядку
частини 1 статті 38 Закону.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
апеляційного та місцевого
господарських судів, з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(надалі - Закон) (в редакції, що діє з
19.01.2013 року), положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.

За вимогами частини 1 статті 2 Закону
про банкрутство провадження у справі
про банкрутство регулюється цим
Законом, Господарським процесуальним
кодексом України, іншими законодавчими
актами України.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій на підставі матеріалів
справи, вимоги на суму 3 238,47 грн.
нараховано кредитором за період після
03.03.2014 року, тобто після прийняття
постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

Стаття 1 Закону дає визначення поняттю
поточний кредитор, відповідно до якої
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Згідно з частиною 8 статті 23 Закону
поточні кредитори з вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство,
можуть пред'явити такі вимоги після
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

Положеннями статті 38 Закону
передбачено, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
господарська діяльність банкрута
завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції. Строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав. У банкрута
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури. Вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Пунктом 29 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України
№ 01-06/606/2013 від 28.03.2013 року (з наступними
змінами і доповненнями) зазначено, що з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом у останнього не може
виникати додаткових зобов'язань, у тому
числі зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), крім витрат,
які безпосередньо пов'язані із
здійсненням ліквідаційної процедури,
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав. У ліквідаційній процедурі в
установлений Законом строк можуть бути
заявлені лише ті вимоги щодо витрат на
виплату і доставку пенсій, які виникли
в процедурах розпорядження майном та
санації, оскільки після визнання
боржника банкрутом відповідні
зобов'язання не виникають. Після
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом поточні
вимоги (грошові вимоги, що виникли під
час проведення процедур банкрутства)
стають конкурсними вимогами та можуть
бути заявлені згідно з частиною першою
статті 38 Закону.

З урахуванням викладеного, в
ліквідаційній процедурі у банкрута не
можуть виникати зобов'язання зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), в тому числі передбачених
пенсійним законодавством.

Відповідна правова позиція викладена,
зокрема, в постановах Верховного Суду
України у справі № 6/108-09 від 18.03.2014 року
та від 08.04.2014 року, Вищого
господарського суду України у справах
№ 5021/321/12 від 11.12.2013 року, № 5023/4049/12 від
03.07.2014 року, № 920/725/13 від 03.07.2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає
правомірними та обґрунтованими
висновки попередніх судів, що вимоги
кредитора на суму 3 238,47 грн. не мають
характеру поточних у розумінні статті 1
Закону, заявлені після введення
ліквідаційної процедури, під час якої
не виникає будь-яких нових зобов'язань,
що можуть бути заявлені в порядку
частини 1 статті 38 Закону.

Враховуючи наведені обставини справи
та норми права, колегія суддів дійшла
висновку про відповідність ухвали
Господарського суду Кіровоградської
області від 26 вересня 2014 року та
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 03
листопада 2014 року нормам чинного
законодавства, в зв'язку з чим, підстав
для їх зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду
Кіровоградської області від 26 вересня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03 листопада 2014
року залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич