КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 910/4512/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від апелянта - Гелета О.О.

від позивача - Педан О.Т.

від відповідача - Негруц Р.В.

від третьої особи - Ігнатенко В.І.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Заступника військового
прокурора Центрального регіону
України на рішення Господарського суду
міста Києва від 29.09.2014 (суддя Чебикіна
С.О. )

за позовом Приватного підприємства
«Трансбуд»

до Державного підприємства
«Управління капітального будівництва»

третя особа Міністерство
надзвичайних ситуацій

про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП «Трансбуд» звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ДП «Управління капітального
будівництва» про стягнення 2204148,49 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 позов був задоволений.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача основний борг у розмірі 2028919,74
грн., три проценти річних у розмірі
167536,01 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 44082,74 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Заступник військового прокурора
Центрального регіону України
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій вказує, що рішення
прийнято з порушення норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва та
постановити нове, яким відмовити в
задоволені позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 24.10.2014 прийнято до
провадження апеляційну скаргу та
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення до суду від представника
третьої особи надійшли пояснення по
справі, в яких він підтримав позицію
апелянта та просив рішення суду першої
інстанції скасувати, а в задоволені
позову відмовити повністю.

Представник позивача, апелянта,
представник відповідача, третьої особи
в судове засідання на вказану дату
з`явилися та надали усні пояснення
стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

16.12. 2002 між Приватним підприємством
«Трансбуд» (сторона 2) та Державним
підприємством «Управління
капітального будівництва» (сторона 1)
був укладений договір придбання житла
№31-ВЖ-1/2.

Відповідно до п. 1.1 договору - сторона-2
здійснює реконструкцію гуртожитку у
2002-2003 роках за адресою: м. Київ, вул.
Петропавловська, 38 - б (загальною площею
2465,00 кв.м.) для військовослужбовців і
передає стороні-1 в рахунок пайової
участі 2120,00 квадратних метрів житла
згідно з додатком №1, а сторона-1
здійснює фінансування будівництва
цього житла шляхом передачі
матеріальних активів, коштів цінних
паперів, по мірі надходження
інвестиційних активів інвесторів.

Згідно із п.2.1. договору загальна сума
договору складає 3 234 416,96 грн.

Пунктом 3.2.1. договору сторона-1
зобов'язується забезпечувати активами
будівництво житла.

На виконання умов п. 3.2.1. договору
відповідач передав позивачу простий
вексель № від 20.12.2002 на суму 3513000
грн., виписаний ПП «Трансбуд».

13.08.2008 між Приватним підприємством
«Трансбуд» (сторона 2) та Державним
підприємством «Управління
капітального будівництва» (сторона 1)
було укладено додаткову угоду №1 до
договору, згідно якої сторона-2 в
рахунок виконання умов договору
№31-ВЖ-1/2 від 16.12.2002 передає, а відповідач
приймає шість квартир загальною площею
462,59 кв.м. за адресою: Хмельницька
область, м. Городок, вул. Войкова, 10 на
загальну суму 2028919,74 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі
квартир від 14.08.2008 позивач передав
відповідачу шість квартир загальною
площею 462,59 кв.м. за адресою: Хмельницька
область, м. Городок, вул. Войкова, 10 на
загальну суму 2028919,74 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.02.2009, яке залишено в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 26.06.2009 по справі №
34/170-32/48-6/32 встановлено, що простий
вексель № від 20.12.2002 на суму 3513000,00
грн., виписаний ПП «Трансбуд», не має
вексельної сили і не може
використовуватись в якості
розрахункового документу, також він не
має сили боргової розписки або іншого
письмового документу, виданого
юридичною особою, а тому не породжує
відповідні права та обов'язки
учасників правовідносин.

Як зазначає позивач, 10.02.2011 в бюлетені
Державного реєстратора було
опубліковано рішення засновника щодо
прпипинення юридичної особи
відповідача.

07.04.2011 позивач звернувся до відповідача
з заявою-вимогою на суму 2028919,74 грн.

Згідно листа від 14.04.2014, який міститься
в матеріалах справи відповідач
повідомив позивача про те, що його
заява-вимога на суму 2028919,74 грн.
розглянута та вимоги визнанні
обґрунтованими і позивача за
наслідками розгляду цієї вимоги
включено до реєстру вимог кредиторів
ДП «Управління капітального
будівництва».

06.11.2011 до Єдиного державного реєстру
було внесено рішення засновника про
відміну рішення щодо припинення
юридичної особи відповідача.

Зважаючи на зазначене, та те, що
відповідач не виконав свої договірні
зобов`язання, позивач звернувся із
вказаним позовом до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України закріплено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Частиною першою ст. 181 Господарського
кодексу України визначено, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202
Господарського кодексу України).

Представник третьої особи, на
підтримку апеляційної скарги,
заперечуючи проти винесеного рішення
судом першої інстанції, обґрунтовує
свої вимоги тим, що у відповідача
наявна копія векселю, що підписаний
належним чином посадовими особами ПП
«Трансбуд» і відрізняється від копії
векселю, наданого позивачем до
матеріалів справи.

Крім того, представник зазначає, що
вказана копія векселю була долучена до
матеріалів кримінального провадження
№ 0000538 за підозрою у вчиненні
посадовими особами ПП «Трансбуд»
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 190
КК України, яке на даний час
відновлено.

Колегія суддів, зазначає, що на даний
час, вказані обставини не можуть бути
підставою для скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014, оскільки на момент
постановлення оскаржуваного рішення
кримінальне провадження № 0000538
від 06.08.2014, відповідною постановою було
закрито, зазначена постанова було
скасована прокурором лише 27.11.2014, і на
даний час вирок по вказаній
кримінальній справі відсутній, тобто
зазначені представником третьої особи
факти, у визначеному законом порядку не
встановлені та не доведені.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи і їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Зважаючи на все вище зазначене, а також
на те, що відповідачем та апелянтом по
справі не було ані суду першої ані
апеляційної інстанції доведено та
обґрунтовано належними доказами
виконання свого договірного
зобов`язання в повному обсязі та
відсутності будь-якої заборгованості
перед позивачем, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
суду про те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості у розмірі
2028919,74 грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача за несвоєчасне виконання
грошового зобов`язання 3% річних та
інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
3% річних та інфляційних втрат, наданий
представником позивача, знаходить його
обґрунтованим, арифметично вірним,
правомірним, а тому вимоги про
стягнення 3% річних у розмірі 167536,01 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 7692,74 грн.
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно задоволені
позовні вимоги ПП «Трансбуд», а тому
апеляційна скарга Заступника
військового прокурора Центрального
регіону України не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника
військового прокурора Центрального
регіону України залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 29.09.2014 у справі №
910/4512/14- без змін.

2. Матеріали справи № 910/4512/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко