ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 р.
Справа № 914/3863/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали

за позовом: Приватного підприємства
"Укрінвесткапітал", м. Львів;

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Городоцький завод "Будматеріали", с.
Городок, Рівненський район, Рівненська
область;

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укр-вуглепром", м. Львів

про: стягнення 274 006 грн. 62 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Косик Т.О. - представник на
підставі довіреності б/н від 03.09.2014
року;

відповідача 1: не з'явився;

відповідач 2: не з`явився.

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 31.10.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Приватного підприємства
"Укрінвесткапітал" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Городоцький завод "Будматеріали" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр-вуглепром" про
стягнення 274 006 грн. 62 коп. Розгляд
справи призначено на 18.11.2014 року.

У судовому засіданні 18.11.2014 року
представники сторін не з`явились.
Представник позивача через канцелярію
суду подав клопотання про відкладення
розгляду справи та клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи. Представник відповідача 1 подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, зазначив про заперечення
позовних вимог. Розгляд справи
відкладено на 02.12.2014 року.

У судовому азсіданні 02.12.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Відповідачі явки
представників не забепечили. Через
канцелярію суду івд відповідача 2
надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 02.12.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Представнику позивача, що брав участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
сторони відмовився.

Суть спору. Приватного підприємства
"Укрінвесткапітал" (надалі по тексту
рішення - позивач, постачальник згідно
з договором) звернувся до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Городоцький завод
"Будматеріали" (надалі по тексту
рішення - відповідач 1, покупець згідно
з договором) та до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укр-вуглепром" (надалі по тексту
рішення - відповідач 2, поручитель
згідно з договором) як до солідарних
боржників із вимогою про стягнення 274 006
грн. 62 коп. заборгованості, з яких 273 732
грн. 62 коп. з відповідача 1 (217 015 грн. 03
коп. сума основного боргу, 4 566 грн. 23 коп.
3% річних, 34 618 грн. 24 коп. інфляційних
втрат, 17 807 грн. 12 коп. пені) та 274 грн. з
відповідача 2.

У відповідності до договору поставки,
укладеного між позивачем та
відповідачем 1, позивач поставляв
відповідачу 1 продукцію, за яку
останній у повному обсязі не
розрахувався. Згідно з договором
поруки відповідач 2 зобов'язався
відповідати у межах ліміту (0,1% від
заборгованості боржника за договором)
перед кредитором за невиконання чи
неналежне виконання боржником своїх
зобов'язань.

Відповідачі, повідомлені про час і
місце розгляду справи належним чином,
підтвердженням чого є повідомлення про
вручення потового відправлення, явки
представників у судове засідання не
забезпечили. Відповідач 1 доказів на
спростування позовних вимог не подав, у
поданому клопотанні зазначив про
заперечення позовних вимог. Відповідач
2 подав відзив на позовну заяву,
зазначив про визнання підприємством
боргу в розмірі 274 грн. та здійснення
оплати в місячний термін.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 06.05.2013 року між
Приватним підприємством
"Укрінвесткапітал" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Городоцький завод "Будматеріали" було
укладено договір поставки продукції №
060513-001 (надалі по тексту рішення -
договір), відповідно до пп. якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця, а
покупець прийняти і оплатити тонкі
відходи вуглезбагачення (вугілля не
поіменоване в алфавіті (вугільна
фракція дрібнодисперсна) шлам
вугільний) в загальній кількості 500
тонн.

Продавець починає відвантаження
товару після отримання письмової
заявки покупця. Допускається передача
заявки як по електронній пошті, так і в
оригіналі поштою (п. 3.1 договору).

У відповідності до умов договору
постачальником поставлено продукцію
на загальну суму 355 699 грн. 63 коп., що
підтверджується видатковими
накладними № 8 від 27.05.2013 року на суму 15
684 грн. 60 коп., № 37 від 25.06.2013 року на суму
9 180 грн. 00 коп., № 40 від 01.07.2013 року на
суму 9 180 грн. 00 коп., № 41 від 03.07.2013 року
на суму 32 250 грн. 00 коп., № 71 від 18.07.2013
року на суму 32 213 грн. 00 коп., № 82 від
15.08.2013 року на суму 31 554 грн. 20 коп., № 84
від 21.08.2013 року на суму 31 369 грн. 20 коп., №
116 від 27.09.2013 року на суму 16 185 грн. 33 коп.,
№ 140 від 18.10.2013 року на суму 51 860 грн. 65
коп., № 164 від 18.11.2013 року на суму 5 880 грн.
00 коп., № 165 від 20.11.2013 року на суму 51 461
грн. 33 коп., № 173 від 16.12.2013 року на суму 34
4400 грн. 66 коп., № 174 від 17.12.2013 року на
суму 34 440 грн. 66 коп. Копії накладних
знаходяться в матеріалах справи.

Як вбачається з довідки ПАТ «Форум
Банк» від 23.09.2014 року, за період з 06.05.2013
року по 22.09.2014 року на рахунок позивача
від відповідача 1 надійшли кошти у
розмірі 138 684 грн. 60 коп. із призначенням
платежів «оплата за відходи
вуглезбагачення», «за агреліт», «за
вугілля». Відтак несплаченими
залишились кошти у розмірі 217 015 грн. 03
коп.

Станом на 31.12.2013 року сторони (позивач
та відповідач 1) підписали акт звірки,
відповідно до якого заборгованість на
користь Приватного підприємства
"Укрінвесткапітал" становила 227 015 грн. 03
коп.

Враховуючи невиконання відповідачем 1
договірних зобовязань, позивачем
направлялася претензія-вимога вих. №
14/08/2014 від 14.08.2014 року на суму 217 015 грн. 03
коп., копія якої з актом звірки від
13.08.2014 року, згідно з яким
заборгованість становила 217 015 грн. 03
коп., та доказами надіслання долучені
до позовної заяви. Відповіді на
отриману претензію та доказів сплти
боргу у матеріали справи представником
відповідача 1 не подано.

Крім цього, 06.05.2013 року позивач та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укр-вуглепром"
уклали договір поруки № 06/05/2013,
відповідно до п. 2 якого у випадку
невиконання чи неналежного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
кредитором, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань боржником по оплаті
вартості продукції, поставленої
кредитором в межах ліміту
відповідальності поручителя, а саме у
розмірі, що дорівнює 0,1% від
заборгованості боржника згідно з
договором поставки продукції № 060513-001
від 06.05.2013 року.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки при
отриманні вимоги кредитора поручитель
зобов'язаний в триденний строк
сплатити кредитору суму в розмірі 0,1%
від боргу боржника шляхом
перерахування цієї суми на
розрахунковий рахунок кредитора.

26.09.2014 року позивачем було направлено
відповідачу 2 вимогу на суму 217, 02 грн.,
копія якої з доказами надіслання
знаходяться в матеріалах справи.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документально не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як вбачається з матеріалів справи,
взаємні права та обов'язки між
позивачем та відповідачем 1 виникли на
підставі договору поставки, між
позивачем та відповідачем 2 - на
підставі договору поруки.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Згідно з ч. 7 наведеної
статті не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови
розрахунків, а саме відповідно до п. 5.1
покупець здійснює оплату за
поставлений товар згідно з виставленим
продавцем покупцеві рахунком впродовж
10 робочих днів з дати отримання товару
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок продавця,
вказаний в договорі і рахунках.

Враховуючи наявність у справі
видаткових накладних, факт поставки
товару та прийняття його покупцем
доведений. Відповідно до наведених
положень договору та Цивільного
кодексу України протягом 10 робочих
днів покупець зобов'язаний був
виконати свій обов'язок по оплаті, а у
випадку невиконання з 11 дня виникає
прострочення виконання грошового
зобовязання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з банківської довідки
про надходження коштів на рахунок
позивача, перший платіж було здійснено
13.06.2013 року, а не 10.06.2013 року, що не
відповідає умовам договору. Стосовно
інших видаткових накладних, то
прострочення виконання зобов'язання за
накладною № 37 виникло 10.07.2013 року, за
накладною № 40 - 16.07.2013 року, за накладною
№ 41 - 18.07.2013 року, за накладною № 71 -
02.08.2013 року, за накладною № 82 - 30.08.2013
року, за накладною № 84 - 05.09.2013 року, за
накладною № 116 - 12.10.2013 року, за
накладною № 140, № 164 - 02.11.2013 року, за
накладною № 165 - 05.12.2013 року, за
накладною № 173 - 31.12.2013 року, за
накладною № 174 - 01.01.2014 року.

Матеріалами справи, а саме видатковими
накладними, підписаними
представниками сторін постачальника
та покупця, дослідженими та описаними
вище, підтверджено факт належного
виконання позивачем умов договору
поставки та прийняття продукції
відповідачем 1. Банківською довідкою
від 23.09.2014 року підтверджено факт
часткової оплати (з порушенням строків)
за отриману продукцію, в результаті
чого у відповідача 1 за поставлений
товар виникла заборгованість у розмірі
217 015 грн. 03 коп. Доказів здійснення
повної оплати за отриманий товар
представником відповідача 1 не подано.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

На підтвердження позиції про
заперечення позовних вимог, зазначеної
у клопотанні від 14.11.2014 року, а також на
спростування обставин, зазначених у
позовній заяві, відповідач 1 не подав
жодних доказів.

Враховуючи наведене, суд вважає право
позивача на отримання належної оплати
за належним чином поставлений товар
порушеним, а позовну вимогу про
стягнення 217 015 грн. 03 коп. обґрунтованою
та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
заявив до стягнення 4 566 грн. 23 коп. 3%
річних, 34 618 грн. 24 коп. інфляційних
втрат, 17 807 грн. 12 коп. пені, з приводу
чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само, як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Здійнюючи розрахунок заборгоаності,
позивач визначив момент прострочення
24.01.2014 року.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Не виходячи за межі заявлених вимог,
перевіривши правильність підстав і
порядку нарахування 3 % річних та
інфляційних втрат, суд вважає, що
стягненню підлягають 4 566 грн. 23 коп. 3%
річних та 32 552 грн. 24 коп. інфляційних
втрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Згідно з п. 6 ст.
232 Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Договором (пп. 6.3) сторони встановили, що
покупець за прострочення термінів
розрахунку за поставку товарів сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки за кожен день прострочення від
суми боргу та відшкодовує завдані цим
збитки понад неустойку.

Згідно зі здійсненим судом
перерахунком встановлено, що вимога,
заявлена позивачем у розмірі 17 807 грн. 12
коп., підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог, заявлених до
відповідача 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
Цивільного кодексу України).

Договором поруки не передбачено іншого
виду поруки, відповідно відповідачі у
даній справі є солідарними боржниками.

Як визначили сторони в договорі поруки,
поручитель відповідає перед
кредитором за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань боржником по
оплаті вартості продукції, поставленої
кредитором в межах ліміту
відповідальності поручителя, а саме у
розмірі, що дорівнює 0,1% від
заборгованості боржника згідно з
договором поставки продукції № 060513-001
від 06.05.2013 року.

Відповідно до п. п. 3.1-3.2 договору поруки
у раі невиконання боржником своїх
зобовязань, кредитор має право
звернутися до поручителя з вимогою про
в иконання таких зобовязань в межах
ліміту відповідальності поручителя.
При отриманні вимоги кредитора
поручитель зобов'язаний в триденний
строк сплатити кредитору суму в
розмірі 0,1% від боргу боржника шляхом
перерахування цієї суми на
розрахунковий рахунок кредитора.
Матеріалами справи підтверджено
надіслання позивачем вимоги про сплату
заборгованості 26.09.2014 року. Відповіді
на таку претензію позивачем не
отримано, грошові кошти не сплачено.

Відтак, суд приходить до висновку про
невиконання поручителм взятих на себе
зобовязань. Однак, суд зазначає, що
відповідно до встановлених вище сум
основного боргу, 3% річних, інфляційних
втрат і пені, а також відповідно до
положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України та враховуючи правову природу
пені, заборгованість за договором
поставки становить 254 133 грн. 50 коп., а не
274 006 грн. 62 коп. Відтак, стягненню з
відповідча 2 як з поручителя підлягають
254 грн. 13 коп., а не 274 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та розподіляючи витрати зі сплати
судового збору, суд також враховує
положення п. 4.1 Постанови Пленуму ВГСУ
від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України». Так, у разі, коли
позов немайнового характеру
задоволено повністю стосовно двох і
більше відповідачів або якщо позов
майнового характеру задоволено
солідарно за рахунок двох і більше
відповідачів, то судові витрати також
розподіляються між відповідачами
порівну. Солідарне стягнення суми
судових витрат законом не передбачено.
Відтак, судовий збір, у відповідності
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, суд покладає на
відповідачів пропорційно задоволеним
вимогам та порівну в частині
солідарної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Городоцький завод
"Будматеріали" (35331, Рівненська обл.,
Рівненський район, село Городок, вул.
Барона Штейнгеля, будинок 88, ) на користь Приватного
підприємства "Укрінвесткапітал" (79053,
Львівська обл., місто Львів, вул.
Володимира Великого, будинок 16, ) 217 015 грн. 03 коп. основного
боргу, 4 566 грн. 23 коп. 3% річних, 32 552 грн. 24
коп. інфляційних втрат, 17 807 грн. 12 коп.
пені та 5 422 грн. 62 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр-вуглепром" (79026,
Львівська обл., місто Львів, вул. Ак.
Лазаренка, будинок 1А, )
на користь Приватного підприємства
"Укрінвесткапітал" (79053, Львівська обл.,
місто Львів, вул. Володимира Великого,
будинок 16, ) 254 грн. 13 коп.
боргу та 2 грн. 72 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Городоцький завод "Будматеріали" 2 066
грн. інфляційних втрат і стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр-вуглепром" 19 грн.
87 коп. боргу.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 08.12.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.