ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

18.12.2014 Справа № 910/28219/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтертранс»

До 1. Національного банку України

2. Державної виконавчої служби
України в особі відділу примусового
виконання рішень

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство «Земельний банк»

Про визнання недійсним акта уцінки
майна, визнання припиненою іпотеки та
вилучення з державного реєстру іпотек
запису про іпотеку нерухомого майна

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового
процесу: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтертранс»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Національного
банку України, Державної виконавчої
служби України в особі відділу
примусового виконання рішень про
визнання недійсним акта уцінки майна,
визнання припиненою іпотеки та
вилучення з державного реєстру іпотек
запису про іпотеку нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.12.14. порушено провадження у
справі № 910/28219/14, на підставі ст. 27 ГПК
України залучено до участі в розгляді
даної справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Публічне акціонерне товариство
«Земельний банк», та призначено справу
до розгляду на 20.01.15.

16.12.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано заяву про
вжиття на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК
України заходів до забезпечення позову
шляхом:

- заборони відповідачу-2 та Державному
підприємству «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України
проводити треті прилюдні торги з
реалізації предмета іпотеки
(нерухомого майна-нежитлових будівель);

- зупинення стягнення на підставі
наказу Господарського суду
Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10,
виданого на підставі рішення
Господарського суду Харківської
області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заяву обґрунтовано тим, що не вжиття
заходів до забезпечення позову у даній
справі утруднить чи зробить виконання
рішення в даній справі в разі
задоволення позовних вимог

Крім того, заявник посилається на те, що
оскільки державним виконавцем
незаконно було зменшено вартість
предмета іпотеки шляхом його уцінки, то
предмет іпотеки буде незаконно
реалізовано на користь третіх осіб за
заниженою ціною, та вказує на те. що у
разі визнання іпотеки припиненою
виключатиме можливість подальшого
примусового звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Судом враховано викладене в постанові
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11. № 16 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» про те, що
питання про забезпечення позову може
вирішуватись господарським судом як
без проведення окремого судового
засідання, так і в засіданні з викликом
представників сторін, учасників
судового процесу і заслуховування їх
думки.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти
певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа або іншого
документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку (ст.
67 ГПК України).

Згідно з п. 1.1 роз'яснення Вищого
господарського суду України № 01-8/2776
від 12.12.06. «Про деякі питання практики
застосування забезпечення позову»,
заявник повинен обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову.

При цьому, відповідно до п. 1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 16 від 26.12.11. «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову», особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви
сторони у справі про застосування
заходів до забезпечення позову
вирішується судом в кожному
конкретному випадку виходячи з
характеру обставин справи, що
дозволяють зробити припущення про
утруднення чи унеможливлення
виконання рішення суду у випадку
невжиття заходів забезпечення позову.
Вказана правова позиція була
підтримана й Вищим господарським судом
України при винесенні постанови у
справі № 6/166 від 13.08.2008 р.

Господарський суд не повинен вживати
таких заходів до забезпечення позову,
які фактично є тотожними задоволенню
заявлених позовних вимог, якщо при
цьому спір не вирішується по суті (п. 9
вказаної Постанови).

Позивачем пред'явлено вимоги про:

- визнання недійсним акта уцінки майна
від 18.11.14., складеного державним
виконавцем під час примусового
виконання наказу Господарського суду
Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10,
виданого на підставі рішення
Господарського суду Харківської
області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки;

- визнання припиненою іпотеки
нерухомого майна, що виникла на
підставі Договору іпотеки № 5/6 від
06.07.09., укладеного між позивачем,
відповідачем та третьою особою;

- вилучення з державного реєстру іпотек
запису про іпотеку нерухомого майна.

Дослідивши збалансованість інтересів
сторін, суд виходить з того, що
припущення позивача про те, що заходи
до забезпечення позову, що просить
вжити позивач, не знаходиться у прямому
зв'язку з предметом позовних вимог,
оскільки у разі задоволення позову
господарським судом в даній справі,
позивач не позбавлений права
звернутись до суду з відповідними
вимогами на захист свого права у разі
його порушення невизнання або
оспорювання, зокрема щодо результатів
проведення відповідних торгів.

Крім того, всупереч положенням ст. 66
ГПК України, заява позивача про
забезпечення позову нічим не
обґрунтована, та ґрунтується лише на
власних міркуваннях та припущеннях.

При цьому, нормами ст. 67 ГПК України не
передбачено можливості вжиття двох
заходів до забезпечення позову
одночасно - заборони вчиняти дії та
зупиняти стягнення на підставі
виконавчого документа.

Таким чином, заява позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову
задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвокати та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного,
враховуючи положення ст. 49 ГПК України
та Закону України "Про судовий збір",
так як заяву про забезпечення позову
судом розглянуто, тому витрати
позивача по сплаті судового збору в
розмірі 1 827,00 грн. за розгляд заяви про
забезпечення позову, відшкодуванню та
поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Інтертранс» в
задоволенні заяви про вжиття заходів
до забезпечення позову шляхом заборони
Державній виконавчій службі України в
особі відділу примусового виконання
рішень та Державному підприємству
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України проводити треті
прилюдні торги з реалізації предмета
іпотеки (нерухомого майна-нежитлових
будівель) за Договором іпотеки № 5/6 від
06.07.09. та зупинення стягнення на
підставі наказу Господарського суду
Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10,
виданого на підставі рішення
Господарського суду Харківської
області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суддя

Т.М. Ващенко