ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 911/3222/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

до відповідача Приватного
акціонерного товариства "Державне
акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз"

про стягнення 4 633
826,86грн

Головуючий суддя А.Р. Ейвазова

Суддя Т.В.Лутак

Суддя А.Ф. Черногуз

Представники:

від позивача - Козак Н.В. (довіреність
№14-174 від 24.06.2014);

від відповідача - Варданян
А.А.(довіреність №11/76-16 від 15.08.2014)

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна" (далі - НАК
"Нафтогаз України") звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Приватного акціонерного
товариства "Державне акціонерне
товариство "Чорноморнафтогаз" (далі -
Державне акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз") про стягнення 4633826,86
грн, у тому числі:

- 3 177 551,76грн основного боргу;

- 475354,60грн пені за період з 14.02.2013 по
15.04.2014;

- 115 298,93грн процентів за період з
14.02.2013 по 15.04.2014;

- 123 596,10грн інфляційних збитків за
період вересень - грудень 2013 року та
січень - березень 2014 року;

- 742025,48грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
купівлі - продажу № 110-ПГ-2013-ПР від
29.12.2012, а саме часткове не виконання
зобов'язань з оплати природного газу,
поставленого протягом січня-грудня 2013
року, у встановлений договором строк
(а.с.3-5).

Відповідач у справі - Державне
акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз" відзиву по суті
заявлених вимог не надало.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.10.2014 суд ухвалив
здійснювати розгляд даної справи
колегіально у складі трьох суддів
(а.с.107-108).

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області № 226-АР від
17.10.2014 для розгляду справи № 911/3222/14
призначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Ейвазова А.Р., судді
Лутак Т.В. та Черногуз А.Ф. (а.с.109).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.10.2014 справу прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
головуючий суддя Ейвазова А.Р., судді
Лутак Т.В. та Черногуз А.Ф. (а.с.110-111).

У судовому засіданні з 25.11.20124
оголошувалась перерва до 09.12.2014.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі;
представник відповідача - просив
відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2012 між сторонами у справі - НАК
"Нафтогаз України" (далі - продавець) та
Державним акціонерним товариством
"Чорноморнафтогаз" (далі - покупець)
укладено договір № 110-ПГ-2013-ПР на
купівлю-продаж природного газу (а.с. 12-17,
далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач
(продавець) зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, а покупець - прийняти та оплатити
цей природний газ (далі - газ), на умовах
договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець
передає з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ
у обсязі до 1 645,000 тис. м3.

Згідно п. 3.1 договору продавець передає
покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній відключній арматурі покупця;
право власності переходить до покупця
в пунктах приймання-передачі; після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідності до
місячного продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п.3.3 договору).

Як визначено п. 5.1 договору, ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
встановлюється НКРЕ. Ціна 1000 м.куб. газу
на дату укладання цього договору,
відповідно до його п. 5.2, становить -
3509,00грн (без ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу), крім того;

- збір у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ -2%;

- податок на додану вартість -20%.

Згідно умов вказаного договору, до ціни
газу додається тариф на послуги з
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами, який
становить 265,10грн, крім того ПДВ - 20% -
53,02грн, а всього з ПДВ -318,12грн; до сплати
за 1000 тис. м3 природного газу - 3844,78грн,
крім того ПДВ - 20% - 768,86грн, а всього з ПДВ
- 4613,14грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни
НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його
транспортування, розподіл і постачання
вони є обов'язковими для сторін за цим
договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає
чинності з дати його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення їх підписів печатками
сторін, і діє в частині поставки
природного газу до 31.12.2013, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п. 11.1
договору).

Крім того, між сторонами укладено
додаткову угоду № 1 від 23.07.2013 (а.с.18),
відповідно до якої сторони виклали п. 5.2
договору у новій редакції, відповідно
до якої визначили ціну 1000 м3 природного
газу - 3459,00грн (без ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу), крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
-2%; податок на додану вартість -20%.

За цією додатковою угодою, тариф на
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами
визначено у розмірі - 265,10грн, крім того
ПДВ - 20% - 53,02грн, всього з ПДВ - 318,12грн; до
сплати за 1000 тис. м3 природного газу -
3793,28грн, крім того ПДВ - 20% - 758,66грн, а
всього з ПДВ - 4551,94грн.

На виконання п. 2.1 договору, позивач
поставив протягом січня-грудня 2013
року, а відповідач прийняв природний
газ у загальному обсязі 2316,903 тис.м3 на
загальну суму, що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу, копії яких долучені до матеріалів
справи, а саме від:

- 31.01.2013 на суму 491 884,86грн (а.с.19);

- 28.02.2013 на суму 531 885,36грн (а.с.20);

- 31.03.2013 на суму 630 085,18грн (а.с.21)

- 30.04.2013 на суму 731 080,57грн (а.с.22);

- 31.05.2013 на суму 759 677,38грн (а.с.23);

- 30.06.2013 на суму 923 522,15грн (а.с.24);

- 31.07.2013 на суму 1 018 978,19грн (а.с.25);

- 31.08.2013 на суму 1 126 576,85грн (а.с.26);

- 30.09.2013 на суму 1 209 121,66грн (а.с.27);

- 31.10.2013 на суму 1 147 456,57грн (а.с.28);

- 30.11.2013 на суму 1 039 024,92грн (а.с.29);

- 31.12.2013 на суму 991 070,27грн (а.с.30).

Всього позивачем у період з 01.01.2013 по
31.12.2013 поставлено відповідачу
природного газу на суму 10 600 363,69грн.

15.11.2013 позивачем на адресу відповідача
направлена заява №26-6058/1.5-13 від 15.11.2013
про зарахування зустрічних однорідних
вимог (а.с.119-120), відповідно до якої
відбулось зарахування зустрічних
однорідних вимог, у тому числі вимог
позивача до відповідача щодо оплати
поставленого газу за договором
№110-ПГ-2013-ПР від 29.12.2012 на суму 7 422
812,20грн, направлення вказаної заяви
підтверджується списком згрупованих
поштових відправлень № 26984 та
фіскальним чеком щодо прийняття
відправлень за вказаним списком 15.11.2013
(а.с.121).

Відповідно до ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги; зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Отже, у момент отримання відповідної
заяви відповідачем відбулось
припинення його зобов'язань з оплати
частини газу на суму 7 422 812,20грн.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем зобов'язань з
оплати переданого газу, а також
застосування до нього
відповідальності, встановленої
умовами договору та чинним
законодавством за порушення
відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплати за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами; остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, у зв'язку з поставкою
позивачем відповідачу природного газу
на суму 10 600 363,96грн, проведенням
сторонами зарахування зустрічних
однорідних вимог за вказаним договором
у сумі 7 422 812,20грн, неоплаченим є газ на
суму 3 177 551,76грн.

Відповідачем не надано суду доказів
сплати заборгованості у сумі 3 177
551,76грн, у зв'язку з чим вимога позивача
про стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 3 177 551,76грн, що
становить заборгованість за природний
газ, поставлений у жовтні-грудні 2013
року, є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача 115 298,93грн
процентів та 123 596,10грн збитків від
інфляції.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу
проценти за періоди:

- за поставкою газу у січні 2013 року на
суму 491 884,86грн з 14.02.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 11 279,66грн;

- за поставкою газу у лютому 2013 року на
суму 531 885,36грн з 14.03.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 10 972,87грн;

- за поставкою газу у березні 2013 року на
суму 630 085,18грн з 14.04.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 11 393,32грн;

- за поставкою газу у квітні 2013 року на
суму 731 080,57грн з 14.05.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 11 416,87грн;

- за поставкою газу у травні 2013 року на
суму 759 677,38грн з 14.06.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 9927,84грн;

- за поставкою газу у червні 2013 року на
суму 923 522,15грн з 14.07.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 9791,86грн;

- за поставкою газу у липні 2013 року на
суму 1 018 978,19грн з 14.08.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 8207,66грн;

- за поставкою газу у серпні 2013 року на
суму 1 126 576,85грн з 14.09.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 6203,89грн;

- за поставкою газу у вересні 2013 року на
суму 1 209 121,66грн з 14.10.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 3677,05грн;

- за поставкою газу у жовтні 2013 року на
суму 1 147 456,57грн з 14.11.2013 по 15.04.2014;

- за поставкою газу у листопаді 2013 року
на суму 1 039 024,92грн з 14.12.2013 по 15.04.2014 у
розмірі 10504,11грн;

- за поставкою газу у грудні 2013 року на
суму 991 070,27грн з 14.01.2014 по 15.04.2014 у
розмірі 7494,12грн.

Так, період нарахування процентів
позивачем обрахований за поставлений
природний газ у січні-вересні 2013 року
до 19.11.2013 (до дати зарахування
зустрічних однорідних вимог), у зв'язку
з чим вимоги позивача про стягнення
процентів у сумі 115 298,93грн є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, оскільки їх розмір
обрахований правильно.

Вимоги про стягнення 123 596,10грн втрат
від інфляції, нарахованих на
заборгованість з оплати природного
газу, отриманого відповідачем у 2013
року, суд вважає обґрунтованими, але не
у повному обсязі.

Так, за розрахунком суду, збитки від
інфляції складають 122 567,56грн, а саме:

- за поставкою газу у серпні 2013 року на
суму 1 126 576,85грн за період з 14.09.2014 по
19.11.2013 - 6759,46грн;

- за поставкою газу у вересні 2013 року на
суму 1 209 121 66грн за період з 14.10.2013 по
19.11.2013 - 7254,73;

- за поставкою газу у жовтні 2013 року на
суму 1 147 456,57грн за період з 14.11.2013 по
31.03.2014 - 42 455,89грн;

- за поставкою газу у листопаді 2013 року
на суму 1 039 024,92грн за період з 14.12.2013 по
31.03.2013 - 36 365,87грн;

- за поставкою газу у грудні 2013 року на
суму 991 070,27грн за період з 14.01.2014 по
31.03.2014 - 29732,11грн.

Таким чином, задоволенню підлягають
вимоги про стягнення з відповідача 122
567,56грн збитків від інфляції; у
задоволенні вимог про стягнення
1028,54грн збитків від інфляції суд
відмовляє.

Крім того позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача 475 354,60грн
пені та 742 025,48грн штрафу.

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, згідно
з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно
з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно
до вказаної норми, неустойкою є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1 договору) він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми прострочення платежу за кожний
день прострочення, а за прострочення
понад 30 календарних днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Встановлений відповідним пунктом
договору розмір пені не перевищує
максимального розміру, визначеного ст.4
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань"; пеня позивачем нарахована
у межах строку, встановленого ч.6 ст.232
ГК України.

Враховуючи встановлення факту
порушення строків оплати відповідачем,
суд вважає вимоги в частині стягнення
пені обґрунтованими. При цьому, за
розрахунком суду розмір пені за
заявлений період складає більшу суму.

Також, зважаючи на факт порушення
зобовязань з оплати та наявність
прострочення понад 30 днів, позивачем
обгрунтовано заявлені вимоги про
стягнення штрафу, виходячи з розміру,
встановленого за згодою сторін у
договорі.

Вважаючи обгрунтованими вимоги про
стягнення процентів, втрат від
інфляції, пені та штрафу, судом не
прийняті до уваги доводи відповідача,
які він висловив в судовому засіданні,
щодо неможливості здійснення платежів
з 27.02.2014 у звязку із наявністю
форс-мажорних обставин та наявності, у
звязку з цим, підстав для звільнення
від сплати відповідних нарахувань з
27.02.2014 з наступних підстав.

В силу ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, за загальним правилом
відповідальність за порушення
зобов'язання особа несе у випадку
наявності її вини у такому порушенні.
Між тим, виключення з цього правила
можуть встановлюватись законом.

Зокрема, відповідно до спеціальної
норми, яка регулює грошові
зобов'язання, а саме відповідно до ч.1
ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Отже, у випадку порушення грошового
зобов'язання не можуть прийматись
доводи боржника про неможливість
виконання грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК
України) або на відсутність вини (ст. 614,
617 ЦК України чи ст. 218 ГК України), у т.ч.
внаслідок непереборних обставин (див.
п. 1.10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», лист Верховного
Суду України від 01.07.2014 «Аналіз
практики застосування ст.625 Цивільного
кодексу України в цивільному
судочинстві»).

Однак, згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з
загальними нормами, які визначають
підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки (до якої
віднесено штраф і пеню) встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства і може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У даній справі позивачем не доведено
того, що, порушенням зобов'язань з
оплати природного газу у встановлений
строк, відповідачем йому заподіяно
збитків, розмір яких перевишує або
дорівнює заявленим штрафним санкціям.

Окрім того, суд враховує те, що
відповідач станом на 27.02.2014 знаходився
та здійснював господарські діяльність
на території АРК, однак, з цієї дати був
позбавлений такої можливості, що
утруднило отримання ним прибутку. Крім
того, з цієї дати здійснення
розрахунків фактично утруднилось, що
підтверджується сертифікатом
Торгово-промислової палати України
№2018 про форс-мажорні обставини
(обставини непереборної сили).

Враховуючи вказані обставини, а також
те, що договором встановлена
відповідальність у межах одного виду
(господарсько-правова), однак, у вигляді
сплати неустойки двох видів, зважаючи
на значний розмір штрафних санкцій, суд
вважає за можливе зменшити їх розмір
до: штрафу - 300 000,00грн, пені - 200 000,00грн.

При цьому, враховуючи зменшення
розміру штрафних санкцій, у
задоволенні вимог про стягнення 275
354,60грн пені та 442 025,48грн штрафу суд
відмовляє.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають частковому
відшкодуванню позивачу за рахунок
відповідача, з урахуванням відмови у
позові в частині стягнення 1 028,54грн, а
саме у розмірі 73 063,78 грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 16.12.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Державне акціонерне
товариство "Чорноморнафтогаз" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 3 177 551,76грн
основного боргу, 122 567,56грн втрат від
інфляції, 115 298,93грн процентів, 200
000,00грн пені, 300 000,00грн штрафу, а також 73
080,00грн в рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3. В частині стягнення 275 354,60грн пені, 442
025,48грн штрафу та 1028,54грн збитків від
інфляції у задоволенні позову
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Головуючий суддя
Ейвазова А.Р.

Суддя
Лутак Т.В.

Суддя
Черногуз А.Ф.