КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа№ 910/15449/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Сопільняк Д.В.

від відповідача 1 - Горбатенко А.В.

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "ФК Факторинг" на рішення
Господарського суду міста Києва від
20.10.2014 року (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова

компанія "ФК Факторинг"

до 1)Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морська перлина"

про стягнення 255544,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.10.2014 року по справі №910/15449/14
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.11.2014 року по справі №910/15449/14
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
16.12.2014 року.

16 грудня 2014 року, через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача 1, до початку
судового засідання, надійшов відзив на
апеляційну скаргу.

В судове засідання 16.12.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача
1.

Представники відповідача 2 в судове
засідання не з'явився.

Згідно зі ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
133), колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги у відсутність
представника відповідача 2.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
20.10.2014 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника відповідача 2
не заперечував.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.10.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
відповідача 2 не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 1, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

14 вересня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Морська
перлина" (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"ЕКСПАНСІЯ" (покупець) укладено договір
поставки № 10-Е (далі - Договір поставки).

Відповідно до умов Договору поставки
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити товар відповідно до умов
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору поставки,
відповідач 2 поставив відповідачу 1
товар на суму 237362,40 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН0000045 від 06.03.2014 року.

05 лютого 2014 року між позивачем (фактор)
та відповідачем 2 (клієнт) укладено
Генеральний договір факторингу № 010-14 Ф
(далі - Договір факторингу).

Відповідно до умов Договору факторингу
позивач зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження
відповідача-2 за плату, а останній
зобов'язується відступити позивачеві
своє право грошових вимог до боржників,
найменування та реквізити яких
вказуються у Додаткових угодах до
Договору факторингу, які є його
невід'ємною частиною, та здійснювати
позивачеві плату за користування
фінансуванням.

Згідно з п. 2.2 Договору факторингу
відповідач-2 відступає позивачеві свої
грошові вимоги до боржників за
продукцію, поставлену з умовою
відстрочки платежу або інших умовах
вказаних у Додаткових угодах до
Договору факторингу.

Пунктом 3.4. Договору факторингу
встановлено, що відступлення права
грошової вимоги в зобов'язанні з
основним договором від відповідача-2 до
позивача відбувається у момент
укладення між вказаними сторонами
Додаткових угод до Договору
факторингу.

11 березня 2014 року між позивачем та
відповідачем-2 укладено Додаткову
угоду №01 до Договору факторингу (далі -
Додаткова угода).

Відповідно до умов Додаткової угоди
відповідач-2 відступає позивачеві
майбутню грошову вимогу до боржника -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" за
грошовими зобов'язаннями, які виникли
відповідно до Договору поставки від
14.09.2011 року № 10-Е за видатковою
накладною від 06.03.2014 року №РН00045 на суму
237362,40 грн.

Пунктом 6.1. генерального договору
факторингу встановлено, що клієнт
зобов'язаний відповідно до умов цього
договору, надіслати боржникові
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
Факторові. Протягом 2 (двох) календарних
днів після укладання між сторонами
Додаткових угод до цього договору,
клієнт рекомендованим листом
повідомляє боржника про відступлення
свого права грошової вимоги факторові,
у повідомлені визначає грошову вимогу,
яка підлягає виконанню та називає
Фактора, якому боржник повинен
здійснювати платіж та платіжні
реквізити фактора, за якими боржник
зобов'язаний здійснювати платежі. При
цьому Фактор має право вимагати від
клієнта надання доказів надіслання
боржникові повідомлення та/або
надіслати таке повідомлення
самостійно.

В зв'язку з простроченням відповідачем
1 виконання зобов'язань з оплати
отриманого товару, позивач надсилав
відповідачу 1 повідомлення від 11.03.2014
року про відступлення відповідачем-2
позивачу права вимоги від відповідача-1
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло в останнього, на підставі
Договору поставки та видаткової
накладної від 06.03.2014 № РН00045 та просив
перерахувати на поточний рахунок
позивача заборгованість в сумі 237362,40
грн.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач-1
отримав вищезазначене повідомлення
відступлення права грошової вимоги -
25.04.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу
України предметом договору факторингу
може бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 514 Цивільного кодексу України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Місцевим господарським судом
встановлено, що відповідач 1 надав
докази оплати отриманого товару за
Договором поставки на користь
відповідача 2, а саме: платіжне
доручення №2357775 від 25.04.2014 року на суму
50000,00 грн., платіжне доручення №2369326 від
06.05.2014 року на суму 100000,00 грн., та
платіжне доручення №32379263 від 13.05.2014
року на суму 87362, 40 грн.

Частиною 1 статті 1082 Цивільного кодексу
України закріплено, що боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж.

З вищенаведеного вбачається, що
відповідні сплати відбувались на
користь відповідача 2, не зважаючи на
надсилання позивачем повідомлення про
відступлення права вимоги на його
користь.

Так, з моменту, коли відповідач 1
отримав Повідомлення про відступлення
грошової вимоги факторові (25.04.2014 року),
відповідач 1 зобов'язаний припинити
здійснювати платежі на користь
відповідача 2 та в подальшому
здійснювати їх на користь позивача.

В той же час, відповідно до електронних
повідомлень (а.с. 68-69) відповідач 2
повідомив відповідача 1 про те, що ТОВ
"Факторингова компанія "ФК Факторинг"
не має права вимагати у відповідача 1
оплати заборгованості та просив
сплатити борг на користь ТОВ "Морська
перлина".

Згідно з п.6.3 договору факторингу у
випадку, якщо боржник виконав грошову
вимогу, відступлену факторові на
користь клієнта, клієнт зобов'язаний
негайно сповістити про це фактора та
перерахувати отримані грошові кошти
протягом 2 х банківських днів з дати
отримання.

Отже, місцевий господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку, що у
відповідача 2 існує зобов'язання перед
позивачем по оплаті суми боргу.

Як вбачається з акту звірки взаємних
розрахунків (а.с. 67), станом на день
звернення позивача до місцевого
господарського суду заборгованість у
відповідача-1 перед відповідачем-2
відсутня.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
вимоги позивача до відповідача 1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 9.3 Договору факторингу
відповідач-2 відповідає перед
позивачем за невиконання або неналежне
виконання відповідачем-1 грошової
вимоги, право якої відступається і яка
пред'явлена до виконання позивачем. При
цьому відповідач-2 та відповідач-1
несуть перед позивачем солідарну
відповідальність до повного виконання
зобов'язань перед позивачем,
відповідно до умов Договору поставки з
узгодженими сторонами додатками.

Беручи до уваги, що відповідач 1 сплатив
заборгованість на користь відповідача
2 в повному обсязі, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що відповідачем-1
не порушено грошове зобов'язання перед
позивачем.

Отже, вимоги позивача щодо солідарного
стягнення з відповідачів суми боргу є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "ФК Факторинг"
та скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 20.10.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "ФК Факторинг"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
20.10.2014 року по справі №910/15449/14 - без змін.

Матеріали справи №910/15449/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 17.12.2014 року