Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 7/305 10.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
Інфотехнологій»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «Роік»

про стягнення 109 530,74 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Токаренко Я.С. -
довіреність б/н від 01.10.2014 року;

від відповідача: Криштопа О.В. -
керівник;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство
"Енергогенеруюча компанія
"ДАРтеплоцентраль" звернулось
(первісний позивач) до Господарський
суд м. Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Деревообробна компанія «Роік» про
стягнення 109 530,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості спожитої
теплової енергії у вигляді гарячої
води згідно умов Договору №440423 на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води від 01.11.2002 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 109 530,74 грн. -
основного боргу, 1 095,31 грн. - витрат із
сплати державного мита, 118,00 грн. -
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.04.2009 року порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
01.06.2009 року.

01.06.2009 року розгляд справи відкладався
у відповідності до ст. 77 ГПК України у
зв'язку з необхідністю витребування
додаткових доказів по справі.

22.06.2009 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 09.07.2009.

Як встановлено судом, постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва №8/131 від 24.01.2008 року
визнано протиправними та скасовано
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N 642, від 30.05.2007 р.
N 643. Зазначена постанова залишена без
змін Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
по справі № 22-а 14381/08.

Статтею 7 Закону України "Про житлово -
комунальні послуги" визначено
повноваження органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг, в тому
числі віднесено до їх повноваження
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону, а в статті 31 цього Закону
передбачено порядок формування цін,
тарифів на житлово-комунальні послуги.

Таким чином, судом встановлено, що
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
якими встановлені тарифи на підставі
яких позивачем визначається вартість
наданих відповідачу послуг, в судовому
порядку визнані протиправними та
скасовані.

Проте Постанова Окружного
адміністративного суду від 24.01.2008 року
та Ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
оскаржені до Вищого адміністративного
суду України.

У зв'язку з вище викладеним, ухвалою
господарського суду міста Києва від
09.07.2009 року зупинено провадження у
справі № 7/305 до вирішення іншої
пов'язаної з нею справи № 8/131 за позовом
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Престиж" до
Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643.

28.10.2014 року через відділ діловодства
суду від представника Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
інфотехнологій" надійшла заява про
заміну позивача його процесуальним
правонаступником.

Як вбачається з поданої заяви, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 28.08.2012 року № К/9991/33592/12 ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.04.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
у справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643 без змін.

В свою чергу ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2012 року у справі № 2а-376/11
апеляційна скарга залишена без
задоволення, а ухвала Шевченківського
районного суду м. Києва від 27.04.2011 року,
якою залишено без розгляду
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643 без змін.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від
29.10.2014 року поновлено провадження у
справі 7/293 та розгляд справи та заяви
призначено на 12.11.2014 року.

В судовому засіданні 12.11.2014 року судом
відкладено розгляд справи до 19.11.2014
року в зв'язку з неявкою представника
відповідача.

В судовому засіданні 19.11.2014 року
оголошено перерву до 02.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 02.12.2014
року відкладено розгляд справи на
10.12.2014 року.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
встановлено, що 28.09.2012 року між
Публічним акціонерним товариством
«Екостандарт» (попередня назва Закрите
акціонерне товариство
«Енергогенеруюча компанія
«ДАРтеплоцентраль») та Публічним
акціонерним товариством
«Фортуна-банк» укладено договір
факторингу № 28/09/12, а 04.10.2012 року
Публічним акціонерним товариством
«Фортуна-банк» (клієнт) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» (фактор) укладено
договір факторингу №04/10/12, згідно з
якими право вимоги, серед іншого, за
зобов'язанням, що виникло за Договором
на постачання теплової енергії у
вигляді гарячої води від 01.01.1998 року
№0450228, укладеного між позивачем та
відповідачем, перейшло до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
Інфотехнологій» (новий позивач).

З врахуванням вищевикладеного суд
дійшов до висновку про заміну позивача
у справі його правонаступником, а саме:
з Закритого акціонерного товариства
"Енергогенеруюча компанія
"ДАРтеплоцентраль" на Товариство з
обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» (01054, м. Київ,
Шевченківський район, ВУЛИЦЯ
ТУРГЕНЄВСЬКА, будинок 22, ).

Представник позивача в судовому
засіданні 12.12.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.12.2014 року позовні вимоги не
визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 12.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2002 року між Закритим акціонерним
товариством «Енергогенеруюча компанія
«Укр-Кан ПАуер» (перейменовано в
Закрите акціонерне товариство
"Енергогенеруюча компанія
"ДАРтеплоцентраль", що в подальшому
перейменовано в Публічне акціонерне
товариство «Екостандарт»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю «Центр
Інфотехнологій»; далі по тексту -
енергопостачальна організація,
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «Роік» (далі по тексту -
відповідач, покупець) укладено Договір
№440423 на постачання теплової енергії у
вигляді гарячої води (далі по тексту -
Договір), за умовами якого (п. 1.1
Договору) енергопостачальна
організація зобов'язується виробляти,
систематично поставляти та передавати
у власність Покупцю «товар» - теплову
енергію у вигляді гарячої водив період
з 01.11.2002 року по 31.10.2003 року.

Згідно з п. 1.2. Договору Покупець
зобов'язується прийняти «товар» та
своєчасно здійснити оплату за нього на
умовах даного Договору.

Відповідно до п. 6.3. Договору всі
розрахунки по цьому «Договору»
виконуються на підставі рахунків, які
«Покупець» отримує від
«Енергопостачальної організації»,
виключно у грошовій формі (Постанова
Кабінету Міністрів України від 21.05.97 р.
№ 487) за винятком випадків,
передбачених чинним Законодавством
України.

Згідно з п. 6.4. Договору «Покупець»
щомісяця з 12 по 14 число отримує в
«Енергопостачальній організації»
оформлені бланки актів звірки
розрахунків за прийняту теплову
енергію на початок розрахункового
періоду, табуляграми та доручення на
сплату прийнятої теплової енергії за
поточний місяць з урахуванням
недоплати або переплати за попередній
місяць. Один примірник підписаного
акту «Покупець» повертає в
«Енергопостачальну організацію» не
пізніше 15 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 6.5. Договору «Покупець»
самостійно сплачує за прийняту теплову
енергію згідно отриманого платіжного
доручення не пізніше 28 числа поточного
місяця.

Даний договір укладений на термін з
01.11.2002 року до 01.11.2003 року і вважається
продовженим на такий же строк, якщо за
місяць до закінчення терміну його дії
жодною із сторін не буде заявлено про
протилежне, та при умові, якщо Покупець
до 1 серпня поточного року узгодить з
Енергопостачальною організацією
обсяги споживання на наступний період.
(п. 10.1. Договору зі змінами внесеними
Угодою №1 про зміну і доповнення
договору від 01.01.2004 року).

Суду не надано жодних доказів
припинення дії Договору у
встановленому законом чи договором
порядку.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо сплати вартості
спожитої теплової енергії, відповідно
до умов Договору, у останнього за
період з грудня 2008 року по січень 2009
року (спірний період) перед позивачем
(Товариством з обмеженою
відповідальністю «Центр
Інфотехнологій», як процесуальний
правонаступник позивача) виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 109 530,74 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду підписані між
сторонами акти звірки
взаєморозрахунків (акти звірки) та акти
приймання-передачі товарної продукції.

Суд зазначає, що предметом даного спору
є стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованість за спожиту
теплову енергію у розмірі 109 530,74 грн.
грн. за період з грудня 2008 року по
січень 2009 року, заяв про уточнення
(збільшення) періоду за який
обчислюється заборгованість і суми
заборгованості суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що договір,
укладений між сторонами за своєю
юридичною природою є договором
енергопостачання.

Згідно ст. 275 ГК України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
поставляв споживачу теплову енергію
згідно умов Договору, а відповідач в
супереч умовам Договору не сплатив
вартість спожитої теплової енергії за
період з грудня 2008 року по січень 2009
року.

Як вбачається з довідки про
надходження коштів за спожиту теплову
енергію від ТОВ «Деревообробна
компанія «Роік», станом на 01.10.2011 року
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 87 000,00 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу підлягають частковому
задоволенню в розмірі 87 000,00 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 75, 82-85, ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «Роік» (02099, м. Київ, ВУЛ.
РЕМОНТНА, будинок 8-А, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» (01054, м. Київ,
Шевченківський район, ВУЛИЦЯ
ТУРГЕНЄВСЬКА, будинок 22, ) 87 000 (вісімдесят сім тисяч) грн. 00
коп. - основного боргу, 870 (вісімсот
сімдесят) грн. 00 коп. - витрат із сплати
державного мита, 93 (дев'яносто три) грн.
72 коп. - витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 12.12.2014 року.