ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 922/3760/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Ворожбянов А.М. (дов.
№08-11/6034/2-13 від 31.12.2013 р.)

відповідача - Репетун К.В. (дов. №7 від
17.09.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3621Х/1-8)
на рішення господарського суду
Харківської області від 15 жовтня 2014
року у справі

за позовом Харківської міської ради, м.
Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерна група
"ТФК", ЛТД, м. Харків

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом, в
якому просив зобов'язати ТОВ "Інженерна
група "ТФК", ЛТД повернути в натурі
територіальній громаді міста Харкова в
особі Харківської міської ради
безпідставно набуте майно - земельну
ділянку площею 0,7050 га по вул.
Текстильній, 64 в м. Харкові; стягнути з
ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД на
користь Харківської міської ради
доходи, отримані від безпідставно
набутого майна в розмірі 520823,83 грн.;
судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.10.2014 р. у
справі №922/3760/14 (суддя Денисюк Т.С.) в
задоволенні позову відмовлено.

Харківська міська рада з рішенням
господарського суду першої інстанції
не погодилась, звернулась до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, вважаючи, що рішення прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи. Просить рішення
господарського суду скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу (вх.№11519 від 02.12.2014 р.) позовні
вимоги Харківської міської ради визнає
в частині стягнення 85943,49 грн. Зокрема,
зазначає, що товариство користується
земельною ділянкою під нежитловою
будівлею загальною площею 1396,1 кв. м, в
той час, як позивачем при визначенні
доходів, отриманих від безпідставно
набутого майна використано дані про
користування відповідачем земельною
ділянкою площею 7050,00 кв. м.

Враховуючи розбіжність правової
позиції відповідача при розгляді спору
в суді першої та апеляційної інстанцій,
для добровільного вирішення спору,
колегією суддів в судовому засіданні
02.12.2014 р. оголошено перерву до 12 год. 00
хв. 04.12.2014 р.

Після перерви в судовому засіданні
04.12.2014 р. позивач з позицією
відповідача, викладеною у відзиві на
апеляційну скаргу, погодився. Просить
суд рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити, врахувавши
узгодження сторонами питання щодо суми
позову в розмірі 85943,49 грн.

Враховуючи визнання обома сторонами
позову в сумі 85943,49 грн., для надання
відповідачу можливості в
добровільному порядку сплатити
заявлену до стягнення суму, колегія
суддів оголосила продовження перерви в
судовому засіданні до 9 год. 30 хв. 18.12.2014
р.

В судовому засіданні 18.12.2014 р. сторони
повідомили про недосягнення ними згоди
щодо врегулювання спору. Відповідач
визнає позов в частині стягнення 85943,49
грн. Позивач просить задовольнити
позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, вислухавши в
судовому засіданні уповноважених
представників сторін, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
стверджується Харківською міською
радою, нею відповідно до ст. 189
Земельного кодексу України здійснені
заходи самоврядного контролю з питань
використання та охорони земель
територіальної громади, додержанням
земельного законодавства.

Здійсненими заходами самоврядного
контролю встановлені факти
використання ТОВ "Інженерна група "ТФК",
ЛТД земельної ділянки площею 0,7050 га по
вул. Текстильній, 64 в м. Харкові без
достатньої правової підстави.

ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД
використовує зазначену земельну
ділянку для експлуатації нежитлової
будівлі та прохідної.

Наявність на земельній ділянці об'єкту
нерухомості, належного на праві
власності відповідачу, робить
неможливим використання цієї
земельної ділянки територіальною
громадою міста Харкова для власних або
інших цілей.

Вказане свідчить про фактичне вибуття
із володіння й користування
Харківської міської ради зазначеної
земельної ділянки.

Речові права ТОВ "Інженерна група "ТФК",
ЛТД на земельну ділянку не
зареєстровані, останнє не набуло прав
власності або користування щодо
земельної ділянки по вул. Текстильній,
64 у м. Харкові, а тому використовує
земельну ділянку без достатніх
правових підстав, що підтверджується
листом Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції у м. Харкові від 03.12.2013 р. за
№13897742, листами Управління
Держземагентства у м. Харкові
Харківської області від 02.12.2013 р. за
№4560/08, від 12.02.2014 р. за №876/08 та листом
Департаменту земельних відносин
Харківської міської ради від 09.01.2014 р.
за №29/0/225-14.

ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД не є
власником та постійним
землекористувачем земельної ділянки, а
тому, не є суб'єктом плати за землю у
формі земельного податку, при цьому,
єдина можлива форма здійснення плати
за землю для нього, як
землекористувача, є орендна плата.

ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД в період
з 01.08.2011 р. по 01.08.2014 р. не сплачувало за
користування земельною ділянкою плату
за землю у встановленому законодавчими
актами розмірі, в результаті
безоплатно користувався вказаною
земельною ділянкою.

Таким чином, не здійснення
відповідачем плати за використання
земельної ділянки призвело до
фактичного безоплатного отримання ТОВ
"Інженерна група "ТФК", ЛТД послуг з
користування земельною ділянкою та, як
наслідок, одержання доходів в
результаті використання цієї
земельної ділянки.

Розмір доходу (реального набуття
відповідача) від безпідставно набутого
майна, який підлягає відшкодуванню з
боку ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД,
розрахований міською радою в сумі 520
823,83 грн.

З метою врегулювання спору у
досудовому порядку позивачем було
запропоновано ТОВ "Інженерна група
"ТФК", ЛТД відшкодувати територіальній
громаді міста отримані доходи від
безпідставно набутого майна в розмірі
520 823,83 грн. та повернути земельну
ділянку.

ТОВ "Інженерна група "ТФК", ЛТД в
добровільному порядку зазначені
вимоги позивача не задовольнило, що
стало підставою для звернення
Харківської міської ради до
господарського суду Харківської
області з позовом.

В обґрунтування позовних вимог
Харківська міська рада посилається на
ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу
України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції відхилив доводи
позивача про безпідставне набуття
відповідачем спірної земельної
ділянки та зазначив про відсутність
правових підстав для відшкодування
доходів, зазначених в частині першої
статті 1214 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, враховуючи наступне.

При проведенні обстеження земельної
ділянки 20.06.14 р. Департаментом
самоврядного контролю за
використанням та охороною земель
Харківської міської ради, було
встановлено, що земельна ділянка, яка
розташована за адресою: м. Харків, вул.
Текстильна, 64 площею 0,7050 га
використовується "Інженерна група
"ТФК", ЛТД для експлуатації та
обслуговування нежитлової будівлі літ.
"А-2-3" та прохідної (а. с. 15-19).

Згідно з інформаційною довідкою з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 03.12.2013 р. за №13898705
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області (а. с. 28) право
власності на нежитлову будівлю літ. "А-2"
площею 2657,4 м по вул. Текстильній, 64 у м.
Харкові зареєстровано за ТОВ
"Інженерна група "ТФК", ЛТД на підставі
договору купівлі-продажу від 03.06.2003 р.
за № 947 (а. с. 117-120).

В 2007 році зазначеній будівлі літ. "А-2"
присвоєно літ. "А-2-3".

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на час
укладення договору купівлі-продажу №947
від 03.06.2003 р.) до набувача об'єкта
нерухомості, розташованого на
земельній ділянці, що належить
продавцеві нерухомості на праві
власності, переходить право власності
на земельну ділянку або її частину, без
зміни її цільового призначення.

Законодавець передбачив, що одночасно
із придбанням права власності на об'єкт
нерухомості у продавця припиняється
право власності на земельну ділянку, на
якій розташований такий об'єкт.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу
України будівля як об'єкт цивільних
прав пов'язується із земельною
ділянкою, так як є неможливим
переміщення будівлі без її знецінення.

Набуття земельної ділянки Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Інженерна група "ТФК", ЛТД
обумовлюється набуттям права
власності на будівлю, розташовану на
земельній ділянці, без якої існування
будівлі та її використання є
неможливим.

Наявність на земельній ділянці об'єкту
нерухомості, належного на праві
власності відповідачу робить
неможливим використання цієї
земельної ділянки територіальною
громадою міста Харкова.

Підстави припинення права власності
передбачені ст. 346 Цивільного кодексу
України.

Відповідно статті 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Таким чином, повернення позивачу в
натурі земельної ділянки 0, 7050 га. по
вул. Текстильна, 64 у м. Харкові, на якій
знаходиться нежитлова будівля, що
належить відповідачу на праві
власності, призведе до позбавлення та
обмеженню відповідача в його праві
вільно володіти, користуватися та
розпоряджатися майном, що є
недопустимим.

Предметом регулювання ст. 1212
Цивільного кодексу України є загальні
положення про зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави, а саме
такий перехід майна від однієї особи до
іншої, який або не ґрунтується на
прямій вказівці закону, або суперечить
меті правовідношення і його юридичному
змісту.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст.
1212 Цивільного кодексу України).

Ці положення застосовуються незалежно
від того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Зазначені положення застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (ч. 2 зазначеної статті).

Згідно положень ст. 1213 Цивільного
кодексу України набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто,
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Відповідно до ст. 1214 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави.

Згідно з ст. 9 Цивільного кодексу
України, положення цього Кодексу
застосовуються до врегулювання
відносин, які виникають у сферах
використання природних ресурсів, якщо
вони не врегульовані іншими актами
законодавства. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 3, ст. 4 Земельного
кодексу України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами. Земельне законодавство включає
цей Кодекс, інші нормативно-правові
акти у галузі земельних відносин.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

На підставі ст. 156 Земельного кодексу
України власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні внаслідок
неодержання доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що предметом
регулювання інституту безпідставного
отримання чи збереження майна
відповідно до ст. 1212-1214 Цивільного
кодексу України є окремий по
відношенню до договірних зобов'язань,
які виникають з самостійної правової
підстави.

Норми ч. 1, ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу
України визначають загальні положення
про зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави, проте обмежують їх
застосування в договірних
правовідносинах випадками повернення
безпідставно виконаного однією із
сторін договору.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу.

Таким чином, як вірно зазначив суд
першої інстанції, фактичні обставини
свідчать про те, що відповідач набув
право користування земельною ділянкою,
оскільки інше не встановлено договором
купівлі-продажу №947 від 03.06.2003 р.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Харківської
міської ради від 25.04.2007 р. за №82/07 ТОВ
"Інженерна група "ТФК", ЛТД надано в
оренду земельну ділянку по вул.
Текстильній, 64 площею 0,9756 га для
експлуатації та обслуговування
нежитлової будівлі літ. "А-2-3"
(компресорна) строком до 01.04.2012 р.

Оскільки договір оренди землі між
Харківською міською радою та ТОВ
"Інженерна група "ТФК", ЛТД не було
укладено, позивач не здійснював плату
за землю у законодавчо встановленому
розмірі (по звичайним цінам) за
використання земельної ділянки, що на
думку позивача, призвело до фактичного
безоплатного отримання відповідачем
послуг з користування земельною
ділянкою, та, як наслідок, одержання
доходів в результаті використання цієї
земельної ділянки, які підлягають
відшкодуванню з боку відповідача на
користь Харківської міської ради.

Відповідно до правової позиції
позивача, заявлена до стягнення сума 520
823,83 грн., нарахована ним як доходи,
отримані від безпідставно набутого
майна, в порядку статей 1212, 1213, 1214
Цивільного кодексу України.

Однак, позивачем не надано доказів
виникнення у відповідача такого доходу
в результаті збільшення активів або
зменшення зобов'язань внаслідок
користування спірною земельною
ділянкою відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, посилання
позивача на безпідставне набуття
відповідачем земельної ділянки площею
0,7050 га, яка розташована по вул.
Текстильна, 64 у м. Харкові є
необґрунтованими, в зв'язку з чим
правові підстави для відшкодування
доходів, зазначених в частині першій
статті 1214 Цивільного кодексу України
відсутні.

Стосовно позиції відповідача,
викладеної у відзиві на апеляційну
скаргу, де він погоджується з розміром
орендної плати в сумі 85943,49 грн., яка
мала бути сплачена ТОВ "Інженерна група
"ТФК", ЛТД за користування земельною
ділянкою, колегія суддів зазначає
наступне.

Вказана обставина з огляду на приписи
процесуального законодавства не може
бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення господарського
суду, проте, не позбавляє відповідача
права сплатити її в добровільному
порядку.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені
належними доказами, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому у суду
апеляційної інстанції відсутні
правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Харківської
області від 15.10.2014 р. у справі №922/3760/14
прийняте при належному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом
1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 15.10.2014 р. у
справі №922/3760/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 23.12.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Камишева Л.М.