ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 924/573/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого: Малетича М.М.,

суддів: Круглікової К.С.
(доповідач) ,

Мамонтової О.М.

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

на постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року

у справі
№924/573/14 господарського суду

Хмельницької області

за позовом
Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до
Понінківського підприємства теплових
мереж

про
стягнення 50941,87 грн., з них пені, штрафу,
3% річних та інфляційних витрат

за участю представників сторін:

позивача: Єгоров В.С.,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
господарського суду Хмельницької
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з Понінківського
підприємства теплових мереж суму пені
у розмірі 14871,05 грн., інфляційних втрат у
розмірі 5241,26 грн., 3% річних у розмірі
5914,03 грн. та штраф у розмірі 24915,53 грн.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 року у
справі №924/573/14, залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року,
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з відповідача пеню в розмірі
7389,70 грн., інфляційні втрати у розмірі
4714,19 грн., 3% річних у розмірі 5895,90 грн. та
12457,77 грн. штрафу. Крім того, присуджено
до стягнення з відповідача на користь
позивача 1804,16 грн. витрат по сплаті
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями
судів, Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.09.2014 р. та рішення господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 р.
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення на
користь позивача пені у розмірі 7481,35
грн. та 12457,76 грн. штрафу, прийняти в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити в цій частині позовні
вимоги в повному обсязі. В іншій
частині рішення та постанову залишити
без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 28.08.2012 р. Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(продавець) та Понінківське
підприємство теплових мереж (покупець)
уклали договір купівлі-продажу
природного газу № 12/818-ТЕ-34, за умовами
якого (зокрема, п.1.1) продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язаний
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах договору.

За умовами п.1.2 договору газ, який
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Відповідно до п.2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01 серпня 2012 року по
31 грудня 2012 року газ обсягом до 499
тис.куб.м, у тому числі по місяцях
кварталів: жовтень - 90 тис.куб.м,
листопад - 182 тис.куб.м, грудень - 227
тис.куб.м.

Згідно з п.3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

За умовами п.3.4 договору покупець не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріпленого печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків.

Згідно з п.5.2. договору ціна за 1000 м3
природного газу встановлена у розмірі
1091 грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 м3
природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ -
20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (п.5.5. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п.6.1 договору), в
платіжних документах покупець
обов'язково має зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
Умовами п.6.3. договору сторонами
обумовлено, що за наявності
заборгованості у покупця продавець має
право зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

За невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором (п.7.1.
договору).

Так, згідно з п.7.3. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Сторонами погоджено, що строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років (п.9.3. договору).

Пунктом 11.1 договору визначено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, які склались між сторонами з
01 серпня 2012 року і діє в частині
поставки газу по 31 грудня 2012 року, а у
частині розрахунків - до їх повного
здійснення.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечувалось сторонами, на виконання
п.2.1 договору позивачем з жовтня 2012
року по грудень 2012 року було передано
відповідачу природний газ на загальну
суму 433541,57 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 27.11.2012 року, від 30.11.2012 року, від
31.12.2012 року.

Вказані акти підписані сторонами,
скріплені їх печатками та погоджені
газотранспортним підприємством.

Відповідач виконав зобов'язання в
частині оплати поставленого
природного газу, про що, свідчать
оборотна відомість (операції по
підприємству "Понінківське ПТМ" з
01.09.2012р. по 28.02.2014р.), платіжні доручення
тощо.

Вважаючи, що відповідач провів оплату
за отриманий газ з порушенням строків,
визначених договором, позивач
звернувся з цим позовом до суду та
просив стягнути на його користь пеню в
розмірі 14871,05 грн., штраф (7%) у розмірі
24915,53 грн. 5914,03 грн. - 3% річних та 5241,26 грн.
- інфляційних втрат нарахованих на
підставі ст.625 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій, частково
погодилися із доводами позивача,
наведеними в обґрунтування підстав
позову, та стягнули з відповідача 7389,70
грн. пені (зменшивши на 50% розмір пені,
заявлений позивачем до стягнення),
12457,77 грн. 7% штрафу (зменшивши на 50%
розмір штрафу, заявлений позивачем до
стягнення), 5895,90 грн. 3% річних та
інфляційні у розмірі 4714,19 грн. В частині
стягнення з Понінківського
підприємства теплових мереж на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 7481,35 грн. пені, 12457,76
грн. штрафу, 18,13 грн. 3% річних та 527,07 грн.
інфляційних втрат - відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач
належним чином виконував зобов'язання
за вищезазначеним договором щодо
здійснення ним поставки природного
газу, а відповідач, в свою чергу, в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним договором та
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України оплатив отриманий товар з
порушенням встановлених у договорі
строків, тому колегія суддів
погоджується з висновками судів щодо
задоволення позовних вимог стосовно
стягнення на користь позивача
інфляційних в сумі 4714,19 грн. та річних у
розмірі 5895,90 грн.

Що стосується решти позовних вимог, а
саме, стягнення пені у розмірі 14871,05 грн.
та 7% штрафу у сумі 24915,53 грн., колегія
суддів вважає за необхідне вказати
наступне.

Поняття неустойки визначено у статті 549
ЦК України. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Умовами п.7.2. договору визначено, що за
прострочення оплати понад 30 днів
покупець у безспірному порядку
додатково зобов'язується сплатити
штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Така умова
договору не суперечить вищенаведеним
нормам законодавства та узгоджується
із свободою договору, встановленою
ст.627 ЦК України, коли сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, зазначена вище норма
передає право суду зменшити розмір
неустойки за виняткових обставин.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК України
передбачено, що не лише майнові
інтереси сторін є визначальними
критеріями для зменшення розміру
неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач у відзиві на позовну заяву
звернувся до господарського суду
Хмельницької області з проханням
врахувати відсутність боргу за
поставлений природний газ та скрутне
матеріальне становище, пославшись на
ст.233 ГК України, ст.83 ГПК України.
Звернення мотивоване збитковістю
підприємства, а також невідповідністю
тарифів з теплопостачання економічно
обґрунтованим. На підтвердження своєї
позиції відповідачем подано баланс
підприємства станом на 31.12.2012 р. та звіт
про фінансові результати за 1 квартал
2014 року, а також виписки з банківських
рахунків Понінківського підприємства
теплових мереж /а.с.64-66/.

Пленум Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз'яснив, що вирішуючи, в тому числі й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, яка порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Наявні матеріали справи свідчать, що
відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії; газ, який постачався
за договором використовувався даним
підприємством для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, у яких за спожиту теплову
енергію та надані послуги постійно
наявний борг. Враховано також, що
джерелом розрахунків за спожитий
природний газ є отримання коштів від
споживачів, а основною причиною
несвоєчасних розрахунків за спожитий
природний газ є наявність різниці у
тарифах на теплову енергію та її
несвоєчасне відшкодування з боку
держави, про що свідчить розрахунок
обсягу заборгованості з-за різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню Понінківським підприємством
теплових мереж, яким підтверджується
заборгованість держави перед
підприємством внаслідок різниці в
тарифах.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд
обґрунтовано задовольнив вказане
клопотання відповідача, взяв до уваги
ступінь виконання боржником
зобов'язань за договором, а саме той
факт, що відповідач погасив
заборгованість по оплаті отриманого
від позивача природного газу та
забезпечив 100-відсоткову оплату, а
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором є наслідком обставин, які
виникли з об'єктивних для нього причин
(складним фінансовим станом
підприємства відповідача та
спеціальним режимом його діяльності)
та визнав цей випадок винятковим і
правомірно скористався правом суду на
зменшення розміру штрафних санкцій
(пені та штрафу), відповідно до ч.1 ст.233
ГК України та п.3 ст.83 ГПК України,
зменшивши належну до стягнення пеню на
50% - до 7389,70 грн. та штрафу на 50% - до 12457,7
грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суди попередніх
судових інстанцій дійшли правильного
та обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

Таким чином, попередні судові
інстанції надали належну оцінку
вказаним доказам, а відповідно до ст.
1117 Господарського процесуального
кодексу України, переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
господарського суду та не впливають на
них, а тому підстави для її задоволення
і скасування постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.09.2014 року, прийнятої з правильним
застосуванням норм матеріального
права та дотриманням норм
процесуального законодавства,
відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року у
справі № 924/573/14 - без змін.

ГоловуючийМ. Малетич Судді:К.
Круглікова О. Мамонтова