ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 грудня 2014 р.
Справа № 918/1422/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АПН ЛТД"

до відповідача Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь"

про стягнення заборгованості в сумі 38
532 грн. 42 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не з'явився.

Від відповідача : Мазур Р.В.
(довіреність б/н від 09.09.2014р.).

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "АПН ЛТД"
звернулося до господарського суду
Рівненської області із позовом до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Волинь", в якому просило
стягнути з відповідача 24 806 грн. 02 коп.
заборгованості за поставлений товар та
38 532 грн. 42 коп. заборгованості по оплаті
відсотків за користування товарним
кредитом.

Ухвалою суду від 03.10.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження, справу призначено до
слухання на 21.10.2014р.

21.10.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій, у
зв'язку з повною оплатою
заборгованості за поставлений товар,
просив стягнути з відповідача 38 532 грн.
42 коп. заборгованості по оплаті
відсотків за користування товарним
кредитом (а.с.35). Судом заяву прийнято до
розгляду.

Ухвалою суду від 21.10.2014р. розгляд справи
відкладено до 11.11.2014р.

10.11.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав відзив на
позов, в якому він заперечує проти
позовних вимог в повному обсязі
вказуючи, що письмова вимога про оплату
відсотків за користування товарним
кредитом від позивача не надходила, а
тому строк оплати відсотків за
користування товарним кредитом не
настав.

В судовому засіданні 11. 11.2014р.
оголошувалась перерва до 18.11.2014р..

Ухвалою суду від 18.11.2014р. розгляд справи
відкладено до 27.11.2014р.

В судовому засіданні 27. 11.2014р.
оголошувалась перерва до 02.12.2014р..

28.11.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав додаткові
пояснення, в яких вказує, що письмова
вимога про оплату відсотків за
користування товарним кредитом була
надіслана рекомендованим листом
01.08.2014р., про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення та була отримана
відповідачем 04.08.2014р..

Також, 28.11.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав додаткові
пояснення, в яких заперечив проти
отримання письмової вимоги про оплату
відсотків за користування товарним
кредитом.

За клопотанням відповідача в порядку
ст. 69 ГПК України ухвалою суду від
02.12.2014р. продовжено строк розгляду
справи на 15 днів, розгляд справи
відкладено на 09.12.2014р.

В судовому засіданні 09.12.2014р.
представник відповідача заперечив
проти позовних вимог в повному обсязі з
підстав вказаних у відзиві на позов та
з урахуванням додаткових письмових
пояснень.

Представник позивача в судові
засідання 02.12.2014р. та 09.12.2014р. не
з'явився, проте через відділ канцелярії
та документального забезпечення суду,
подав письмове клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
позивача.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
заяви без участі позивача відповідно
до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014р. товариство з обмеженою
відповідальністю "АПН ЛТД"
(постачальник) та приватне
сільськогосподарське підприємство
"Волинь" (покупець) уклали Договір
поставки №19/05-14 (надалі - Договір; а.с. 9 -
11).

У відповідності до 1 розділу Договору,
постачальник зобов'язується поставити
та передати або передати зі свого
складу покупцю у власність
нафтопродукти, в асортименті,
кількості, за ціною, що визначені в
накладних, які підписуються
представниками сторін договору, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар на умовах даного
договору.

Згідно з п. 2.2. Договору, загальна
кількість товару, асортимент і ціна
товару погоджується сторонами при
формуванні замовлення та визначаються
в накладних, які виписуються
постачальником.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що
покупець має право здійснити повну або
часткову оплату отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 5 календарних днів з дня
відвантаження, зазначеного в
накладних.

У випадку не оплати покупцем
відвантаженої партії товару в строки
вказані в п.5.1. даного договору,
постачальник має право рахувати, а
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном 30 календарних днів,
починаючи з дня відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1,0% відсотка за
кожен день використання товарного
кредиту. Покупець зобов'язується
оплатити товар, поставлений на умовах
товарного кредиту і сплатити відсотки
за його використання в терміни вказані
в п.5.3 даного договору. Під наданням
покупцем згоди на те, щоб неоплачений
товар рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту розуміється
підписання даного договору (п.5.2.
Договору).

Відповідно до п. 5.3. Договору, покупець
зобов'язується оплатити суму товарного
кредиту на 31 календарний день від дати
відвантаження вказаної в накладній, а
відсотки за використання товарного
кредиту протягом семи днів з моменту
отримання вимоги від постачальника.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту і
відсотків за його використання.
Відсотки нараховуються на залишок
заборгованості.

Якщо після закінчення 30 днів
користування товарним кредитом,
покупець не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, а також сплачувати
неню в розмірах, передбачених в п.8.1.
даного договору (п.5.4. Договору).

Згідно з п.5.7. Договору, сторони
домовились, що при наявності
заборгованості, незалежно від причин
її виникнення, кошти, які надходять від
покупця, зараховуються в першу чергу на
погашення заборгованості, що
утворилась раніше, незалежно від
призначення платежу, вказаного в
платіжних документах.

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 31 березня 2015 року (п.7.1.Договору).

Договір підписано уповноваженими
представниками та скріплено
відбитками печаток сторін.

Матеріалами справи стверджено, що
фактично через представника Ясюк Г.В.,
який діяв на підставі довіреностей №75
від 21.05.2014р., №83 від 28.05.2014р., №92 від
16.06.2014р. згідно видаткових накладних
№РН-0000280 від 21.05.2014р. на суму 37 555 грн. 28
коп., №РН-0000286 від 23.05.2014р. на суму 29 305
грн. 52 коп., №РН-0000291 від 28.05.2014р. на суму
37 555 грн. 28 коп. та №РН-0000332 від 16.06.2014р.
на суму 37 806 грн. 02 коп., - товариство з
обмеженою відповідальністю "АПН ЛТД"
передало, а приватне
сільськогосподарське підприємство
"Волинь" - прийняло товар на загальну
суму 142 222 грн. 10 коп.. Товар прийнятий
відповідачем без зауважень. Накладні
містить посилання на договір №19/05-14
від 21.05.2014 р. (а.с. 12-17).

В період з 21.05.2014 р. по 12.09.2014 р.
відповідач виконав оплату товару
частково, перерахувавши 117 416 грн. 08
коп. з порушенням строку, визначеного
Договором, і на час звернення позивача
з позовом до суду, заборгованість
становила 24 806 грн. 02 коп..

У зв'язку із порушенням строків оплати
за товар, отриманий відповідачем по
договору №19/05-14 від 21.05.2014 р., позивач
01.08.2014р. звернувся до відповідача із
письмовою вимогою, згідно якої просив
останнього оплатити 34 806 грн. 02 коп.
заборгованості та 1,0% за кожний день
користування товарним кредитом в сумі
20 750 грн. 76 коп.. (а.с. 66, докази
направлення - а.с. 67-68).

Вказана вимога залишена відповідачем
приватним сільськогосподарським
підприємство "Волинь" без відповіді та
задоволення.

Твердження відповідача про те, що ним
не отримано претензії з вимогою
сплатити відсотків за користування
товарним кредитом, не може братися до
уваги, з огляду на те, що в матеріалах
справи міститься копія вказаної
вимоги, копія фіскального чеку від
01.08.2014р., крім того, отримання вимоги
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
01.08.2014р. (а.с.66-68).

При цьому, судом розцінюється як
припущення посилання відповідача на
неможливість встановлення факту
надіслання позивачем саме вимоги про
сплату відсотків за користування
товарним кредитом, а не будь-якого
іншого документу (святкової листівки,
листа-подяки, акту звірки та ін.).

Таким чином, відповідач/покупець не
виконав розрахунки у строки, визначені
умовами договору, в зв'язку з чим
позивачем з урахуванням умов п.5.2.
договору нараховано 38 532 грн. 42 коп.
відсотків за користування товарним
кредитом за період з 28.05.2014р. по 30.09.2014р.
(із урахуванням частково виконаних
відповідачем оплат).

20.10.2014р. відповідач приватне
сільськогосподарське підприємство
"Волинь" (після порушення провадження
по справі) сплатило суму основного
боргу в розмірі 24 806 грн. 02 коп., що
підтверджується платіжними
дорученнями №164 від 20.10.2014р. на суму 6
406 грн. 02 коп. та №165 від 20.10.2014р. на суму 18
400 грн. 00 коп.. (а.с. 58).

Крім того, 21.10.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав заяву про
зменшення позовних вимог в частині
стягнення основного боргу (а.с. 35).

Частиною 1-1 статті 80 ГПК України
визначено, що господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження по справі в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі 24 806 грн. 02 коп. підлягає
припиненню відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, встановивши обставини
справи і давши їм правову оцінку,
господарський суд вважає, що позов в
частині стягнення основного боргу в
сумі 24 806 грн. 02 коп. підлягає
припиненню, а в решті позовних вимог
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Отже, на умовах договору №19/05-14 від
21.05.2014 р. між сторонами склались
правовідносини з поставки, які
врегульовані нормами пар.1 глави 54 ЦК
України та пар.1 глави 30 ГК України.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК
України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України - зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог зазначених Кодексів,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначенні
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

При цьому, пунктом 5.2. Договору №19/05-14
від 21.05.2014р. сторони визначили, що у
випадку не оплати покупцем
відвантаженої партії товару в строки
вказані в п.5.1. даного договору,
постачальник має право рахувати, а
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном 30 календарних днів,
починаючи з дня відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1,0% відсотка за
кожен день використання товарного
кредиту.

Так, дія принципу свободи договору,
закріпленого в ст.3 ЦК України, зумовлює
те, що більшість договорів є вільними,
тобто такими, укладення котрих
залежить виключно від розсуду сторін.
Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Нормами ст.627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Стаття 694 ЦК України передбачає умови
укладання договорів про продаж товару
в кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець
прострочив оплату товару, проданого в
кредит, продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем. З моменту
передання товару, проданого в кредит, і
до його оплати продавцю належить право
застави на цей товар.

Статтею 695 ЦК України передбачено, що
договором про продаж товару в кредит
може бути передбачено оплату товару з
розстроченням платежу. Істотними
умовами договору про продаж товару в
кредит з умовою про розстрочення
платежу є ціна товару, порядок, строки і
розміри платежів. Якщо покупець не
здійснив у встановлений договором
строк чергового платежу за проданий з
розстроченням платежу і переданий йому
товар, продавець має право відмовитися
від договору і вимагати повернення
проданого товару. До договору про
продаж товару в кредит з умовою про
розстрочення платежу застосовуються
положення частин третьої, п'ятої та
шостої статті 694 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 14.1.245 статті 14
Податкового кодексу України товарним
кредитом є товари (роботи, послуги), що
передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичних чи
фізичних осіб на умовах договору, що
передбачає відстрочення остаточних
розрахунків на визначений строк та під
процент.

З огляду на те, що відповідач у повному
обсязі не оплатив отриманий ним товар у
строк, передбачений пунктом 5.1 договору
поставки від 21.05.2014р. №19/05-14, суд дійшов
висновку про те, що даний товар, з
урахуванням положень пункту 5.2
вищенаведеної угоди, був поставлений
на умовах товарного кредиту з
нарахуванням відповідачу 1% в день за
користування товарним кредитом.

Оскільки відповідач належним чином не
виконав взяті на себе грошові
зобов'язання щодо своєчасної оплати
вартості поставленого товару в
обумовлені сторонами строки, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "АПН ЛТД" про
стягнення з приватного
сільськогосподарського підприємство
"Волинь" процентів за користування
товарним кредитом в сумі 38 532 грн. 42 коп..

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За приписами ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправомірних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Згідно п. 4.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України", в разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача.

На підставі викладеного, на
відповідача приватне
сільськогосподарське підприємство
"Волинь" покладаються витрати по сплаті
судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст.
82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь" (35360, Рівненська обл.,
Рівненський р-н, с. Велика Омеляна, вул.
Присадибна, буд. 1А, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «АПН ЛТД» (33018, м.
Рівне, вул. Відінська, 27, кв. 32, ) - 38 532 грн. 42 коп. процентів
за користування товарним кредитом та 1
827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 24 806 грн. 02 коп..

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "15" грудня
2014р.

Суддя
Горплюк А.М.