ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.
Справа № 907/502/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кравчук Н.М.

суддів
Мирутенко О.Л.

Гнатюк Г.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Ужгородської міжрайонної прокуратури
від 01.08.2014р. № 109-155-14 (2954) вих.14 в
інтересах держави в особі Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, м. Ужгород

на рішення господарського
суду Закарпатської області від 10.07.2014р.

у справі № 907/502/14

за позовом: товариства з
обмеженою відповідальністю
"Коватехбуд" (надалі ТзОВ «Коватехбуд»),
с. Холмок Ужгородського району,

до відповідача: Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, м. Ужгород,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,

астороні відповідача: Державної
казначейської служби України в
Ужгородському районі Закарпатської
області, м.Ужгород

про стягнення 3 127 856,65
грн.

за участю учасників судового процесу:

від прокурора: не з'явився

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу від сторін не
поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 10.07.2014р. у
справі № 907/502/14 (суддя В.С. Русняк)
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Ужгородської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на користь ТзОВ "Коватехбуд"
суму 3 354 945,55 грн., в т.ч 2 859 889,04 грн. - суму
основного боргу, 161 642,50 грн. - пені, 27 972,07
грн. - 3% річних, 305 441,94 грн. - інфляційні
втрати, а також 67 443,66грн. у
відшкодування сплаченого судового
збору (з врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог).

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що сума
заборгованості підтверджується
матеріалами справи, в свою чергу
відповідачем не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Ужгородський міжрайонни прокурора
подав апеляційну скаргу, в якій рішення
суду першої інстанції вважає прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, просить його скасувати в
частині стягнення 161 642,50 грн. пені, 27 972,07
грн. 3% річних та 305 441,94 грн. інфляційних
втрат. В цій частині прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат. Зокрема, скаржник зазначає, що
заборгованість по договору від 08.10.2013р.
№32 вникла не з вини відповідача, що
підтверджується, зокрема, листом
Ужгородської РДА від 08.07.2014р. № 621/02-38,
адресованого до Міністерства екології
та природних ресурсів України;
листом-відповідю вказаного
Міністерства від 09.07.2014р. № 11-03/491-14, які
підтверджують відсутність коштів на
погашення кредиторської
заборгованості на рахунка
Ужгородської РДА (з січня 2014р. по даний
час), на підставі того, що в
Міністерстві здійснюється перевірка
правомірності включення до плану
природоохоронних заходів
кредиторської заборгованості, яка
утворилася станом на 01.01.2014р. за
бюджетною програмою КПКВК 2401270
«Здійснення природоохоронних
заходів».

05.08.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Бонк Т.Б.

Розпорядженням в.о. голови суду від
06.08.2014р. в склад колегії для розгляду
справи № 907/502/14 введено суддів - Бойко
С.М. та Марка Р.І.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014р.
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 16.09.2014р.

В зв'язку із перебуванням судді Бойко
С.М. у відпустці та у зв'язку із
зайнятістю в складі іншої колегії
судді Марка Р.І., розпорядженням в.о.
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014р.
внесено зміни в склад колегії суддів,
замість судді Бойко С.М. введено суддю
Давид Л.Л., замість судді Марка Р.І. -
суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014р.
відкладено розгляд справи на 14.10.2014р.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р.
відкладено розгляд справи на 17.11.2014р.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.11.2014р.
відкладено розгляд справи на 01.12.2014р.

У зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю головуючої судді
Бонк Т.Б. 28.11.2014р. здійснено повторний
автоматизований розподіл справи №
907/502/14, за результатами якого справу
перерозподілено до розгляду
судді-доповідач Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови суду від 01.12.2014р.
в склад колегії для розгляду даної
справи введено суддів - Гнатюк Г.М. та
Мирутенка О.Л.

На розгляд колегії суддів від
прокурора надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, в зв'язку
із зайнятістю в іншому судовому
засіданні (зареєстроване в канцелярії
суду за вх№ 01-04/7141/14 від 01.12.2014р.). Проте,
прокурор в судове засідання 01.12.2014р.
з'явився, дав пояснення щодо
апеляційної скарги та наполягав на її
задоволенні.

Представником Ужгородської районної
державної адміністрації було подано
клопотання про залучення до участі у
справі Міністерство екології та
природних ресурсів України в якості
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору (зареєстроване в
канцелярії суду за вх № 01-05/5630/14 від
01.12.2014р.). Дане клопотання обґрунтоване
тим, що Міністерство є головним
розпорядником коштів Державного
бюджету України за бюджетною програмою
по КПКВК 2401270 «Здійснення
природоохоронних заходів», кошти якої
є предметом спору по даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
по підготовці справи до розгляду або
під час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ГПК України
передбачає можливість участі в
судовому процесі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, якщо рішення господарського
суду зі спору може вплинути на права та
обов'язки цієї особи щодо однієї із
сторін (стаття 27 ГПК України). Така
третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того, з ким із них у неї
існують (або існували) певні правові
відносини.

З врахуванням наведеного, колегією
суддів відхилено вищенаведене
клопотання відповідача, в зв'язку з тим,
що з матеріалів справи не вбачається,
яким чином рішення в даній справі може
вплинути на права або обов'язки
Міністерства екології та природних
ресурсів України, оскільки предметом
спору у даній справі є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача щодо оплати за виконані
роботи за договором підряду № 32 від
08.10.2013р.

В судовому засіданні 01.12.2014р.
представник Ужгородської РДА визнав
існування заборгованості з основного
боргу, проте заперечив нарахування
штрафних санкцій. Зокрема зазначив, що
прострочення виконання грошового
зобов'язання по спірному договору
сталося внаслідок незаконної
бездіяльності Управління Державної
казначейської служби України в
Ужгородському районі, що проявилося у
не проведенні відповідних розрахунків
з ТзОВ «Коватехбуд» при наявності
фінансування з Державного бюджету та
направленні Ужгородською РДА
відповідного реєстру зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів від 17.10.2013р. № 140 на суму 3 546 930,00
грн. та реєстрів фінансових зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів від 23.10.2013р. № 141 на суму 2 141 100,00
грн. та від 17.12.2013р. № 118 на суму 1 405 830,00
грн. Відтак, відповідач вважає, що
нарахування штрафних санкцій є
безпідставними.

На підтвердження наведеного,
представником Ужгородської РДА було
подано клопотання про долучення до
матеріалів справи додаткових доказів
про бюджетні асигнування та
кредитування по спірній
заборгованості (зареєстроване в
канцелярії суду за вх№ 01-04/7156/14 від
01.12.2014р.).

Слід зазначити, що дана позиція
відповідача викладена в апеляційній
скарзі Ужгородської РДА № 678/02-38 від
18.07.2014р., яка була залишена ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014р. без
розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК
України (а.с. 7-12, 41-44, 94-95 том ІІ).

Представником третьої особи подано
письмові пояснення по суті спору, в
якому зазначив, що розпорядником
коштів Державного бюджету є
Ужгородська РДА, а Управління
Державної казначейської служби в
Ужгородському районі лише здійснює
розрахунково-касове обслуговування.
Для погашення кредиторської
заборгованості по КПК 2401270 «Здійснення
природоохоронних заходів» станом на
01.12.2014р. у розпорядника бюджетних
коштів відкриті асигнування відсутні,
відповідні підтверджуючи документи
для погашення спірної кредиторської
заборгованості не подавалися
(зареєстровані в канцелярії суду за вх
№ 01-04/7151/14 від 01.12.2014р.).

В судовому засіданні 01.12.2014р. оголошено
перерву до 08.12.2014р., про що сторони були
повідомлені під розписку.

В судове засідання 08.12.2014р. учасники
судового процесу явку уповноважених
представників не забезпечили, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши апеляційну скаргу, відзив
на неї, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, Львівський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Між Ужгородською районною державною
адміністрацією (замовник) та ТзОВ
"Коватехбуд" (підрядник) 08.10.2013р. було
укладено договір № 32 на виконання
робіт: "Рекультивація території
існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок
Ужгородського району Закарпатської
області - 1-ша черга (коректура проекту)",
відповідно до умов якого підрядник
взяв на себе зобов'язання виконати
заплановані роботи, а замовник -
оплатити вартість якісно виконаних
робіт на загальну суму 3 546 930,00 грн. (а.с.
11-17 том І).

Кінцевим строком виконання робіт за
договором сторони визначили грудень
2013р. (п.4.1 договору).

Відповідно до умов договору та вимог
ДБН Д.1.1-1-2000 (Про затвердження Правил
визначення вартості будівництва), по
роботах, що здійснюються за рахунок
бюджетних коштів і коштів підприємств,
установ і організацій державної форми
власності взаєморахунки за виконані
обсяги будівельних робіт здійснюються
обов'язково на підставі форм № КБ-2в та
№ КБ-3 форми яких затверджені наказом
Мінрегіонбуду від 04.12.20009 № 554).

Згідно з п.5.3 договору оплата за
виконані роботи проводиться протягом 90
календарних днів з дня підписання
відповідачем актів приймання
виконаних робіт по формі КБ-2в та
довідок про вартість виконаних робіт
по формі КБ-3.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав, про що свідчать підписані між
сторонами відповідні акти приймання
виконаних робіт по формі КБ-2в та
довідки про вартість виконаних робіт
по формі КБ-3 на загальну суму 3 546 930,00
грн.

Слід зазначити, що факт виконання робіт
на суму 3 546 930,00 грн. не заперечується і
самим відповідачем.

Проте, відповідач свої зобов'язання по
оплаті вартості виконаних робіт
виконав частково, сплативши лише 687 040,96
грн., що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків, підписаного
сторонами 31.12.2013р. (а.с. 37 том І), в зв'язку
з чим в останнього виникла
заборгованість в сумі 2 859 889,04 грн.

На виконання вимог чинного
законодавства України в частині
використання бюджетних коштів,
Державною фінансовою інспекцією
України в Закарпатській області
протягом 19-27 березня 2014р. була
проведена зустрічна звірка з питань
документального підтвердження виду,
обсягу операцій та розрахунків з
відповідачем за період з 01.01.2011р. по
01.03.2014р. По результатах обмірів було
складено відповідний Акт від 26.03.2014р.,
яким зафіксовано відповідність
виконаних робіт об'ємам, записаних у
актах форми КБ-2в та довідках КБ-3. За
результатами зустрічної звірки
Державною фінансовою інспекцією
України в Закарпатській області було
також складено Довідку № 07-08/12 від
27.03.2014р., одним із розділів якої
зафіксовано відповідність обсягів, сум
та якості виконаних робіт до
підписаних сторонами актів КБ-2в та
довідок КБ-3 (а.с. 38-52 том І).

Враховуючи, що відповідач свої
зобов'язання з оплати виконаних робіт
не виконав в строк до грудня 2013р.,
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення даної
заборгованості та нарахованих
штрафних санкцій.

В ході розгляду справи по суті в суді
першої інстанції позивачем було подано
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій було здійснено перерахунок
штрафних санкцій (а.с. 91). Дана заява
була прийнята місцевим господарським
судом.

При прийняті постанови колегія суддів
керувалася наступним.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України (ст. 175 ГК України).

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
ст. 526, 525 ЦК України).

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується самим відповідачем, що
Ужгородською РДА Закарпатської
області не виконано взяті на себе
зобов'язання по договору від 08.10.2013р. №
32 з оплати вартості виконаних
позивачем робіт: "Рекультивація
території існуючого сміттєзвалища в с.
Барвінок Ужгородського району
Закарпатської області - 1-ша черга
(коректура проекту)". у встановлений
строк, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у сумі 2 859 889,04 грн.

Відтак, судом першої інстанції
зроблено правильний висновок про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача основної
заборгованості у вказаному розмірі.

В своїй апеляційній скарзі прокурор
оскаржує нарахування 161 642,50 грн. пені, 27
972,07 грн. 3% річних та 305 441,94 грн.
інфляційних втрат, вважає їх
безпідставними та такими, які не
підлягають до задоволення, оскільки
Ужгородська РДА вжила всіх залежних
від неї заходів щодо належного
виконання зобов'язання. Аналогічної
позиції дотримується і відповідач.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст.
217 ГК України, є штрафні санкції, до яких
віднесена, зокрема, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК
України).

Згідно поданого розрахунку позивачем
(з врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог) на прострочену
заборгованість за період з 13.03.2014р. по
09.07.2014р. нараховано пеню в сумі 161 642,50
грн. (а.с. 91).

Проте, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з позицією скаржника та
вважає нарахування пені безпідставним
з огляду на таке.

Відповідальність сторін за порушення
зобов'язань за договором № 32 від
08.10.2013р. закріплено в розділі 13 спірного
договору.

Пунктом 13.3 договору передбачено
відповідальність замовника за
порушення зі своєї вини таких
зобов'язань, зокрема як, грошових
зобов'язань (несвоєчасну оплату
виконаних робіт, перерахунок авансів,
інших платежів) при умові фінансування
з Державного бюджету згідно
затверджених видатків.

У п.2.2. договору зазначено, що джерело
фінансування робіт по рекультивації
території існуючого сміттєзвалища в с.
Барвінок є субвенція із державного
бюджету за рахунок коштів фонду
охорони навколишнього природного
середовища.

Частиною 1 ст. 43 Бюджетного кодексу
передбачено, що при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.
Казначейське обслуговування бюджетних
коштів передбачає: 1)
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів, а також інших клієнтів
відповідно до законодавства; 2)
контроль за здійсненням бюджетних
повноважень при зарахуванні
надходжень бюджету, взятті бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів та здійсненні платежів за цими
зобов'язаннями; 3) ведення
бухгалтерського обліку і складання
звітності про виконання бюджетів з
дотриманням національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку; 4)
здійснення інших операцій з бюджетними
коштами. В органах, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, бюджетним установам
відкриваються рахунки у встановленому
законодавством порядку.

Згідно виписки з рахунку з врахуванням
КЕКВ 03.10.2013р. на казначейський рахунок
Ужгородської РДА були зараховані кошти
в сумі 3 972 000,00 грн. (а.с. 23 том ІІ).

На виконання своїх договірних
зобов'язань щодо оплати виконаних
робіт, Ужгородською РДА до Управління
Державної казначейської служби
України в Ужгородському районі подано
реєстр зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
17.10.2013р. № 140 на суму 3 546 930,00 грн. та
реєстри фінансових зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів від 23.10.2013р. № 141 на суму 2 141 100,00
грн. та від 17.12.2013р. № 118 на суму 1 405 830,00
грн. (а.с. 24-26 том ІІ).

Відповідно до пп.2.3.2 п. 2.3 договору про
здійснення розрахунково-касового
обслуговування від 20.02.2013р., укладеного
між Ужгородською РДА (клієнт) та УДКС в
Ужгородському районі (орган
казначейства), останній зобов'язується
своєчасно здійснювати
розрахунково-касові операції за
дорученням клієнта (а.с. 17-19 том ІІ).

Проте, протягом жовтня-грудня 2013р. УДКС
України в Ужгородському районі із
загальної суми 3 546 930,00 грн.
профінансовано об'єкт «Рекультивація
території існуючого сміттєзвалища в с.
Барвінок Ужгородського району» лише на
суму 687 040,96 грн.

Згідно ч.1,ч.2 ст.614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З огляду на викладене, суд вважає, що
невчасна оплата виконаних робіт по
договору сталася не з вини відповідача.
Райдержадміністрацією було вжити всіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання,
передбаченого умовами договору № 32 від
08.10.2013р. Таким чином, нарахування
штрафних санкцій у вигляді пені в
розмірі 161 642,50 грн. за період з 13.03.2014р.
по 09.07.2014р. є безпідставними, відтак до
задоволення не підлягають.

Окрім того, за прострочку виконання
грошового зобов'язання за договором №32
від 08.10.2013р. позивач просить стягнути з
відповідача (з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог)
інфляційні за березень - червень 2014р. в
розмірі 305 441,94 грн. та 3% річних за період
з 13.03.2014р. по 09.07.2014р. в розмірі 27 972,07 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначено у листі Верховного суду
України «Аналіз практики застосування
ст.625 Цивільного кодексу України в
цивільному судочинстві» від 01.07.2014р.,
вирішуючи питання про наявність вини
як умови застосування
відповідальності, передбаченої ст. 625
ЦК, слід враховувати особливість
правової природи цієї
відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах
справедливості і виходить з
неприпустимості безпідставного
збереження грошових коштів однією
стороною зобов'язання за рахунок іншої.
Матеріальне становище учасників
цивільного обороту схильне до змін,
тому не виключено, що боржник, який не
може виконати грошове зобов'язання
зараз, зможе виконати його пізніше.
Оскільки грошові кошти є родовими
речами, неможливість виконання такого
зобов'язання (наприклад, внаслідок
відсутності у боржника грошей та інших
підстав) не звільняє його від
відповідальності.

З огляду на викладене, доводи скаржника
та відповідача про неможливість
виконання грошового зобов'язання чи
відсутність вини як підстави для
звільнення від відповідальності, що
передбачена ст. 625 ЦК, не береться судом
до уваги.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, місцевий господарський
суд дійшов правильного висновку щодо
задоволення вимоги про стягнення
інфляційних втрат в розмірі 305 441,94 грн.
та 3% річних у розмірі 27 972,07 грн.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити частково, а рішення
місцевого господарського суду
частково скасувати.

Статтею 49 ГПК України встановлено, що
при частковому задоволенні позову -
судовий збір покладається на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, рішення
господарського суду Закарпатської
області від 10.07.2014р. у даній справі
оскаржується в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 161 642,50
грн. пені, 27 972,07 грн. 3% річних та 305 441,94
грн. інфляційних втрат, всього на
загальну суму 495 056,51 грн.

Зі змісту п.2.15 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.
вбачається, що Законом України «Про
судовий збір» передбачено сплату
судового збору з апеляційної та
касаційної скарг на рішення суду
виходячи саме з оспорюваної суми. При
цьому оспорюваною є та сума, із
стягненням якої не погоджується особа,
що подає скаргу; ця сума може
співпадати з ціною позову (якщо рішення
оскаржується в повному обсязі) або не
співпадати (якщо рішення оскаржується
в певній частині майнових вимог).

У пп.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду, ставки судового
збору встановлюються у таких розмірах:
50 відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Враховуючи, що прокурор звільнений від
сплати судового збору, а відповідач в
даній справі виступає як господарюючий
суб'єкт, суд на підставі ст. 49 ГПК
України з урахуванням результатів
вирішення спору вирішує питання про
розподіл судових витрат та покладає на
відповідача оплату судового збору в
розмірі 3 333,33 грн. за розгляд
апеляційної скарги, оскільки
апеляційна скарга прокурора подана в
інтересах відповідача

Керуючись, ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Ужгородської
міжрайонної прокуратури від 01.08.2014р.
№109-155-14 (2954) вих.14 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 10.07.2014р. у
справі № 907/502/14 скасувати в частині
стягнення пені в розмірі 161 642,50 грн. та
судових витрат в розмірі 2396,72 грн. В цій
частині прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити. Пункт 2 резолютивної
частини рішення викласти в наступній
редакції:

«Стягнути з Ужгородської районної
державної адміністрації Закарпатської
області (Закарпатська область, м.
Ужгород, вул. Загорська, 10; ) на користь ТзОВ «Коватехбуд»
(Закарпатська область, Ужгородський
район, с. Холмок, вул. Свободи,69-а; ) 2 859 889,04 грн. - основного
боргу, 27 972,07 грн. - 3% річних, 305 441,94 грн. -
інфляційних втрат, 65 046, 94 грн. у
відшкодування сплаченого судового
збору (з врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог).

3. В решті рішення залишити без
змін.

4. Стягнути з Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області (Закарпатська
область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10;
) в дохід державного
бюджету 3 333,33 грн. (три тисячі триста
тридцять три грн. 33 коп.) судового збору
за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з ТзОВ «Коватехбуд»
(Закарпатська область, Ужгородський
район, с. Холмок, вул. Свободи,69-а; ) в дохід державного бюджету
1 617,23 грн. (одну тисячу шістсот
сімнадцять грн. 23 коп.) судового збору
за розгляд апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-1 ГПК України.

7. Справу передати до
господарського суду Закарпатської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Мирутенко О.Л.

Гнатюк Г.М.