м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22908/14 08.12.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Нікопольська
зернова компанія»ДоАграрного фонду
Простягнення боргу в розмірі 40 523,94 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Авраменко В.Д. -
представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нікопольська
зернова компанія» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Аграрного фонду про
стягнення 40 523,94 грн.

Ухвалою суду від 24.10.2014 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 14.11.2014 року.

Представник позивача 14.11.2014 року до
канцелярії суду подав додаткові докази
по справі, а в судовому засіданні 14.11.2014
року надав усні пояснення по суті
заявлених позовних вимог, відповідно
до яких просив суд задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 14.11.2014 року подав клопотання
про долучення доказів до матеріалів
справи, яке судом розглянуто та
задоволено, а також надав усні
пояснення відповідно до яких проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

В судовому засіданні 14.11.2014 року на
підставі ст. 77 ГПК України оголошено
перерву до 24.11.2014 року.

24.11.2014 року представник позивача через
канцелярію суду подав письмові
пояснення по справі, а в судовому
засіданні надав усні пояснення,
відповідно до яких позовні вимоги
підтримав, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 24.11.2014 року подав відзив на
позовну заяву, а також надав усні
пояснення по справі, відповідно до яких
проти позовних вимог заперечував,
просив суд в задоволенні позову
відмовити.

В судовому засіданні 24.11.2014 року на
підставі ст. 77 ГПК України оголошено
перерву до 08.12.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 08.12.2014 року не з'явився, проте,
02.12.2014 року від позивача до канцелярії
суду надійшло клопотання про розгляд
справи у відсутності представника
позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08.12.2014 року надав усні
пояснення, відповідно до яких проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 08.12.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нікопольська
зернова компанія» (Сщасливська філія)
(позивач, зерновий склад) та Аграрним
фондом (відповідач, поклажодавець) був
укладений договір складського
зберігання зерна №123/11, відповідно до п.
1.1 якого поклажодавець зобов'язується
передати на зберігання зерновому
складу зерно пшениці, жита, ячменю,
кукурудзи (об'єктів державного
цінового регулювання), якість яких
відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за
заліковою вагою в кількості, яка
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на карточку
поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених цим договором умовах і в
установлений строк повернути його
поклажодавцеві або особі, зазначеній
ним як одержувач, у стані,
передбаченому цим договором та
законодавством.

Відповідно до п. 4.3 договору розмір
відшкодування витрат зберігання за
тонну за 30 календарних днів - 17,50 грн.

Згідно з п. 4.4 договору поклажодавець
відшкодовує витрати із зберігання
зерна з моменту передачі зерна
поклажодавця на зберігання зерновому
складу на підставі актів наданих
послуг та розрахунку обсягів коштів
зберігання зерна як об'єкту державного
цільового регулювання.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили
строк зберігання зерна - до
пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту
підписання та скріплення печатками і
діє до 31.12.2011 року, але у будь-якому разі
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань у повному обсязі. Дія цього
договору розповсюджується на
відносини між сторонами, що виникли з
01.03.2011 року (п.8.1).

23.12.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нікопольська
зернова компанія» (Березнегуватська
філія) (позивач, зерновий склад) та
Аграрним фондом (відповідач,
поклажодавець) був укладений договір
складського зберігання зерна №368/11,
відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець
зобов'язується передати на зберігання
зерновому складу зерно пшениці, жита,
ячменю, кукурудзи (об'єктів державного
цінового регулювання), якість яких
відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за
заліковою вагою в кількості, яка
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на карточку
поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених цим договором умовах і в
установлений строк повернути його
поклажодавцеві або особі, зазначеній
ним як одержувач, у стані,
передбаченому цим договором та
законодавством.

Відповідно до п. 5.3 договору розмір
відшкодування витрат зберігання за
тонну за місяць - 17,50 грн.

Згідно з п. 5.4 договору поклажодавець
відшкодовує витрати із зберігання
зерна з моменту передачі зерна
поклажодавця на зберігання зерновому
складу на підставі актів відшкодування
витрат.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили
строк зберігання зерна - до
пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту
підписання та скріплення печатками і
діє до 31.12.2011 року, але у будь-якому разі
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань у повному обсязі. у (п.9.1).

Як зазначав позивач, у відповідності до
умов договору №123/11 від 19.04.2011 року,
відповідач 23.12.2011 року передав позивачу
(Счасливська філія) на зберігання
(шляхом переоформлення зерна з
особового рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хліб
Інвестбуд» на особовий рахунок
відповідача):

- пшеницю м'яку 2 класу в кількості 200,663
тонни, на підтвердження чого позивач
надав: наказ на переоформлення №СФ-000193
від 23.12.2011 року, довіреність №КІ00000104
від 23.12.2011 року, видану Товариством з
обмеженою відповідальністю «Хліб
Інвестбуд» Коваленку А.А. на отримання
від позивача цінностей, складську
квитанцію на зерно №1196 від 23.12.2011 року,
серії АФ № 042629;

- пшеницю 3 класу в кількості 2 276,699
тонни, на підтвердження чого позивач
надав: наказ на переоформлення №СФ-000194
від 23.12.2011 року, довіреність №КІ00000104
від 23.12.2011 року, видану Товариством з
обмеженою відповідальністю «Хліб
Інвестбуд» Коваленку А.А. на отримання
від позивача цінностей, складську
квитанцію на зерно №1197 від 23.12.2011 року,
серії АФ № 042630.

Відповідно до акту від 20.11.2012 року
виконаних робіт до договору надання
послуг із складського зберігання зерна
(об'єкта державного цінового
регулювання) від 19.04.2011 року №123/11,
позивач за період з 23.12.2011 року по 31.12.2011
року надав відповідачу послуги зі
зберігання зерна в кількості 2 477,362
тонни, а саме: зберігання зерна 2 класу -
200,663 тонни, зберігання зерна 3 класу - 2
276,699 тонни.

Разом з вимогою №405 від 20.11.2012 року про
оплату наданих послуг позивач надіслав
відповідачу зазначений акт, який
отриманий відповідачем 27.11.2012 року, на
підтвердження чого позивач надав
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Однак, як стверджував позивач,
відповідач акт не підписав, будь-яких
претензій чи зауважень, щодо наданих
послуг, позивачу не пред'являв,
вартість послуг зі зберігання зерна за
період з 23.12.201 року по 31.12.2011 року не
оплатив.

В зв'язку з чим, на думку позивача, у
відповідача наявна заборгованість за
договором №123/11 від 19.04.2011 року в
розмірі 12 586,60 грн. (2 477,362 тонни
(кількість зерна, переданого на
зберігання) х 17,50 грн. (вартість
зберігання 1 тони зерна за 30
календарних днів) : 30 х 9 (кількість днів
зберігання)).

Крім того, 26.12.2011 року, у відповідності
до умов договору №368/11 від 23.12.2011 року,
відповідач передав позивачу
(Березнегуватська філія) на зберігання
(шляхом переоформлення зерна з
особового рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хліб
Інвестбуд» на особовий рахунок
відповідача):

- пшеницю 3 кл. гр. А в кількості 2 923,492
тонни, на підтвердження чого позивач
надав: наказ на переоформлення №224 від
26.12.2011 року, складську квитанцію на
зерно №1385 від 26.12.2011 року, серії АУ №
288335 з відміткою «погашено 19.04.2013»,
укладений між ТОВ «Хліб Інвестбуд»
(перший власник), відповідачем (новий
власник) та позивачем (зерновий склад)
акт приймання-передавання зерна від
26.12.2011 року;

- пшеницю 2 кл. гр. А в кількості 198,478
тонни, на підтвердження чого позивач
надав: складську квитанцію на зерно
№1386 від 26.12.2011 року, серії АУ № 288336 з
відміткою «погашено 26.04.2013», укладений
між ТОВ «Хліб Інвестбуд» (перший
власник), відповідачем (новий власник)
та позивачем (зерновий склад) акт
приймання-передавання зерна від 26.12.2011
року.

Відповідно до акту (без дати) виконаних
робіт до договору надання послуг із
складського зберігання зерна (об'єкта
державного цінового регулювання) від
23.12.2011 року №368/11 позивач за період з
26.12.2011 року по 31.12.2011 року надав
відповідачу послуги зі зберігання
зерна в кількості 3 121,970 тонни, а саме:
зберігання пшениці 2 класу - 198,478 тонни,
зберігання пшениці 3 класу - 2 923,492 тонни.

04.03.2014 року відповідач отримав від
позивача зазначений акт та вимогу №17
від 04.03.2014 року про оплату наданих
послуг, що підтверджується відміткою
про отримання на цій вимозі.

Однак, як стверджував позивач, акт
відповідач не підписав, будь-яких
претензій чи зауважень щодо наданих
послуг позивачу не пред'являв, вартість
послуг зі зберігання зерна за період з
23.12.2001 року по 31.12.2011 року не оплатив.

В зв'язку з чим, на думку позивача, у
відповідача наявна заборгованість за
договором договору №368/11 від 23.12.2011 року
в розмірі 9 105,74 грн. (3 121,970 тонн
(кількість зерна переданого на
зберігання) х 17,50 грн. (вартість
зберігання 1 тони зерна за місяць) : 31
(кількість днів у грудня 2011 року) х 5
(кількість днів зберігання)).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відносини сторін щодо складського
зберігання зерна регулюються Законом
України "Про зерно та ринок зерна в
Україні"

Частинами 1, 2 Закону України «Про зерно
та ринок зерна в Україні» договір
складського зберігання зерна є
публічним договором, типова форма
якого затверджується Кабінетом
Міністрів України. За договором
складського зберігання зерна зерновий
склад зобов'язується за плату
зберігати зерно, що передане йому
суб'єктом ринку зерна.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»
плата за зберігання зерна, строки її
внесення встановлюються договором
складського зберігання зерна.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, господарським
судом встановлено, що відповідно до
умов укладеного між сторонами договору
№123/11 від 19.04.2011 року, відповідач 23.12.2011
року передав на зберігання позивачу
зерно в кількості 2 477,362 тонни, що
підтверджується складськими
квитанціями на зерно: №1196 від 23.12.2011
року, серії АФ № 042629, №1197 від 23.12.2011
року, серії АФ № 042630.

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору №368/11 від 23.12.2011
року, відповідач 26.12.2011 року передав на
зберігання позивачу зерно в кількості 3
121,970 тонни, що підтверджується
складськими квитанціями на зерно: №1385
від 26.12.2011 року, серії АУ № 288335 з
відміткою «погашено 19.04.2013», №1386 від
26.12.2011 року, серії АУ № 288336 з відміткою
«погашено 26.04.2013»; укладеними між ТОВ
«Хліб Інвестбуд» (перший власник),
відповідачем (новий власник) та
позивачем (зерновий склад) актами
приймання-передавання зерна від 26.12.2011
року.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»
зерновий склад на підтвердження
прийняття зерна видає один із таких
документів: подвійне складське
свідоцтво; просте складське свідоцтво;
складську квитанцію. Складський
документ на зерно виписується після
передачі зерна на зберігання не
пізніше наступного робочого дня.

Статтею 43 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні», якщо зерновий
склад приймає зерно на зберігання без
видачі простого або подвійного
складського свідоцтва, то для
підтвердження прийняття зерна на
зберігання він повинен видати
складську квитанцію. Істотні дані
складської квитанції встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» після
видачі зерна володільцям складських
документів на зерно зернові склади
повинні погасити прийняті складські
документи на зерно шляхом відмітки на
складському документі - "погашено".
Погашені складські документи на зерно
в повторний обіг не допускаються і
виключаються з реєстру складських
документів на зерно, про що робиться
відповідний запис. Погашені складські
документи зберігаються зерновим
складом протягом трьох років.

Враховуючи те, що факт передачі
відповідачем на зберігання позивачу
зерна: 23.12.2011 року, в кількості 2 477,362
тонни, та 26.12.2011 року, в кількості 3 121,970
тонни, підтверджується належними
доказами, а саме, наявними в матеріалах
справи копіями складських квитанцій, а
відповідачем не надано суду належних
доказів того, що передане позивачу,
23.12.2011 року та 26.12.2011 року, на зберігання
зерно, було повернуто зі зберігання до
31.12.2011 року (гранична дата зберігання,
зазначена позивачем), господарський
суд дійшов висновку про те, що в
зазначений позивачем період (з моменту
передачі, а саме, з 23.12.2011 року, в
кількості 2 477,362 тонни, та з 26.12.2011 року, в
кількості 3 121,970 тонни до 31.12.2011 року),
зерно знаходилось на зберіганні на
складі позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначав, що в порушення
умов, укладених між сторонами
договорів, позивач не надсилав
відповідачеві акти наданих послуг, а
тому, строк оплати за надані послуги не
настав.

Проте, господарський суд вважає
безпідставним такі твердження
відповідача, оскільки виконання
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг зі зберігання зерна, договір та
законодавство пов'язує саме з фактом
надання таких послуг, а не з
необхідністю надіслання позивачем
актів наданих послуг.

Крім того, судом встановлено, що
позивач надсилав відповідачу акти
виконаних робіт, а саме:

- за договором №123/11 від 19.04.2011 року
позивач надіслав відповідачу акт
виконаних робіт від 20.11.2012 року,
відповідно до якого позивачем за
період з 23.12.2011 року по 31.12.2011 року
надано відповідачу послуги зі
зберігання зерна в кількості 2 477,362
тонни, а саме: зберігання зерна 2 класу -
200,663 тонни, зберігання зерна 3 класу - 2
276,699 тонни. 27.11.2012 року зазначений акт
разом з вимогою про сплату
заборгованості №405 від 20.11.2012 року
отриманий відповідачем, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

- за договором №368/11 від 23.12.2011 року
позивач передав, разом з вимогою про
сплату заборгованості №17 від 04.03.2014
року, акт (без дати) виконаних робіт,
відповідно до якого позивачем за
період з 26.12.2011 року по 31.12.2011 року
надано відповідачу послуги зі
зберігання зерна в кількості 3 121,970
тонни, а саме: зберігання пшениці 2
класу - 198,478 тонни, вартість послуг - 566,20
грн., зберігання пшениці 3 класу - 2 923,492
тонни. 04.03.2014 року відповідач отримав
від позивача зазначений акт та вимогу
№17 від 04.03.2014 року про оплату наданих
послуг, що підтверджується відміткою
про отримання на цій вимозі.

Проте, відповідач, отримані від
позивача акти не підписав, будь-яких
претензій з приводу наданих позивачем
послуг не пред'являв, вартість наданих
позивачем послуг зі зберігання зерна
за не оплатив.

Серед іншого, слід зазначити, що ні
умовами договорів, ні нормами чинного
законодавства на позивача не покладено
обов'язок щодо вчинення будь-яких дій
щодо спонукання відповідача до
підписання актів виконаних робіт.

У свою чергу, відповідач, отримавши від
позивача акти виконаних робіт до
договорів надання послуг із
складського зберігання зерна (об'єкта
державного цінового регулювання),
безпідставно відмовився від прийняття
наданих позивачем послуг, не заявивши,
при цьому будь-яких претензій чи
зауважень з приводу наданих послуг, а
відтак, строк оплати за актом від 20.11.2012
року виконаних робіт до договору
надання послуг із складського
зберігання зерна (об'єкта державного
цінового регулювання) від 19.04.2011 року
№123/11 та актом (без дати) виконаних
робіт до договору надання послуг із
складського зберігання зерна (об'єкта
державного цінового регулювання) від
23.12.2011 року №368/11- настав.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
в установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення суми заборгованості за
надані позивачем послуги зі зберігання
зерна за договорами: №123/11 від 19.04.2011
року, за період з 23.12.2011 року по 31.12.2011
року, та №368/11 від 23.12.2011 року, за період
з 26.12.2011 року по 31.12.2011 року, нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню повністю в сумі
21 692,34 грн., згідно наданого позивачем
розрахунку.

Крім того, 04.09.2009 року відповідач
передав позивачу (філія «Межівський
об'єднаний хлібоприймальний пункт) на
зберігання (шляхом переоформлення
зерна з особового рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю «АФ
Петровського» на особовий рахунок
відповідача) пшеницю 2 класу в
кількості 560 528 кг, на підтвердження
чого позивач надав складську квитанцію
на зерно №1091 від 04.09.2009 року, серії АТ №
349603 з відміткою «погашено 22.03.2011».

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 937 ЦК України
договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках,
встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» договір
складського зберігання зерна
укладається в письмовій формі, що
підтверджується видачею власнику
зерна складського документа.

Таким чином, внаслідок прийняття
позивачем від відповідача на
зберігання зазначеного товару - зерна
пшениці, що було посвідчено виданою
складською квитанцією, слід вважати, що
між сторонами був укладений договір
складського зберігання.

17.03.2011 відповідач надав позивачу дозвіл
на відвантаження зерна № 41-09/722 на
пшеницю 2 кл. 2009 року, кількість тонн -
560,528 за власні кошти.

На виконання дозволу, позивач здійснив
відвантаження зерна, на підтвердження
чого надав до матеріалів справи
товарно-транспортні накладні: № 2073 та
№2083 від 22.03.2011 року, загальна кількість
відвантаженого зерна за якими - 523,100
тонни.

Згідно калькуляції позивача вартість
послуг з відвантаження зерна складає
36,00 грн. за тону, отже, вартість послуг з
відвантаження зерна в кількості 523,100
тонни становить 18 831,60 грн.

Як зазначав позивач, він надіслав
відповідачу акт виконаних робіт з
відвантаження зерна в кількості 523,100
тонн, однак, відповідач зазначений акт
не повернув, надані позивачем послуги з
відвантаження зерна в розмірі 18 831,60
грн. не оплатив.

Крім того, на думку позивача,
відповідач визнав заборгованість за
послуги з відвантаження зерна в сумі 18
831,60 грн. шляхом підписання акту
звіряння взаємних розрахунків за
період з 01.01.2013 року по 19.01.2014 року.

Однак, як зазначав позивач, відповідач
послуги з відвантаження зерна в сумі 18
831,60 грн. не оплатив.

Згідно ст. 26 Закону України «Про зерно
та ринок зерна в Україні» за договором
складського зберігання зерна зерновий
склад зобов'язується за плату
зберігати зерно, що передане йому
суб'єктом ринку зерна.

В силу ст. 1 Закону України «Про зерно і
ринок зерна в Україні» відвантаження
зерна є заходом, який в розумінні норм
чинного законодавства включається до
поняття «зберігання зерна».

Статтею 28 Закону України "Про зерно і
ринок зерна в Україні" передбачений
обов'язок поклажодавця внести плату за
зберігання зерна.

З огляду на викладене господарським
судом встановлено, що 04.09.2009 року
відповідач передав позивачу (філія
«Межівський об'єднаний
хлібоприймальний пункт) на зберігання
пшеницю 2 класу в кількості 560 528 кг, що
підтверджується складською квитанцію
на зерно №1091 від 04.09.2009 року, серії АТ №
349603 з відміткою «погашено 22.03.2011».

На виконання наданого відповідачем
17.03.2011 року дозволу на відвантаження
зерна № 41-09/722 на пшеницю 2 кл. 2009 року, в
кількості 560,528 тонн, позивач здійснив
відвантаження зерна, проте в кількості
523,100 тонни, що підтверджується
товарно-транспортними накладними: № 2073
та №2083 від 22.03.2011 року.

Таким чином, позивач надав відповідачу
послуги з відвантаження зерна в
кількості 523,100 тонни, вартість яких,
згідно наданого позивачем розрахунку,
становить 18 831,60 грн.

Наявність у відповідача
заборгованості з послуг відвантаження
зерна в сумі 18 831,60 грн. також
підтверджується актом звіряння
взаємних розрахунків за період з 01.01.2013
року по 19.01.2014 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
в установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення суми заборгованості за
надані позивачем послуги з
відвантаження зерна в розмірі 18 831,60
грн. нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню повністю, згідно наданого
позивачем розрахунку.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду
(місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.
Грінченка, 1, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікопольська
зернова компанія» (місцезнаходження:
53208, Дніпропетровська обл., м. Нікополь,
пр. Електрометалургів, буд. 224, ) 40 523 (сорок тисяч п'ятсот
двадцять три) грн. 94 коп. заборгованості
та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Спичак О.М.

Повне рішення складено

15.12.2014 року.