м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд»доАграрного
фондупростягнення 4887,63 грн.
Суддя Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивачаДеруга Н.О. довіреність №135
від 06.05.2014;від відповідачаПронін О.А.
довіреність №356 від 08.01.2014.
Суть спору: Публічне акціонерне
товариство «Аграрний фонд» звернулося
до господарського суду міста Києва з
позовом до Державної спеціалізованої
бюджетної установи Аграрний фонд про
стягнення 4887,63 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гутянський
елеватор» на виконання умов договору
складського зберігання зерна №40/11 від
08.04.2011 отримало від відповідача на
зберігання зерно, втім відповідач, в
порушення умов даного договору, свої
зобов'язання по оплаті зберігання
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість.
При цьому, між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» (первісний кредитор) та
Публічним акціонерним товариством
«Аграрний фонд» (новий кредитор)
укладено договір відступлення права
вимоги № 417-05/14 від 26.08.2014, за яким новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника (Аграрного фонду) належного
виконання всіх зобов'язань за
договором складського зберігання
зерна №40/11 від 08.04.2011 року.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 порушено провадження у
В судовому засіданні 17.11.2014 у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 01.12.2014.
В судовому засіданні 15.12.2014 представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні 15.12.2014 проти задоволення
позовних вимог не заперечував.
При цьому, в судовому засіданні
встановлено, що згідно виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 28.08.2014 №19213210 належною назвою
відповідача є Аграрний фонд, а не
Державна спеціалізована бюджетна
установа "Аграрний фонд", як вказує
позивач, отже належною назвою
відповідача по справі є Аграрний фонд.
В судовому засіданні 15.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» (зерновий склад) та Аграрним
фондом (поклажодавець) укладено
договір складського зберігання зерна
№40/11, відповідно до умов якого
поклажодавець зобов'язується передати
зерновому складу зерно пшениці,
кукурудзи (об'єктів державного
цінового регулювання), якість яких
відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно),
за заліковою вагою в кількості, яка
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на карточку
поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених договором умовах і в
установлений строк повернути його
поклажодавцеві або особі, зазначеній
ним як одержувач, у стані,
передбаченому договором та
законодавством (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1.5 договору передбачено, що
зерновий склад зобов'язаний видати
складські документи на зерно не
пізніше наступного робочого дня після
прийняття його на зберігання.

В свою чергу, поклажодавець
зобов'язаний відшкодувати витрати з
приймання, зберігання, відвантаження, а
також витрати, що виникають в порядку
визначеному підпунктом 3.1.4 цього
договору (п. 3.3.2 договору).

Розрахунки відшкодування витрат, по
зберіганню проводяться в грошовій
формі з урахуванням податку на додану
вартість. Відшкодування витрат по
зберіганню зернового складу
здійснюється поклажодавцем за рахунок
бюджетних коштів (п. 4.1 договору).

Розмір відшкодування витрат за
зберігання встановлено пунктом 4.3
договору в сумі 17,50 грн. за тонну за 30
календарних днів, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4.4 договору сторони погодили,
що поклажодавець відшкодовує витрати
із зберігання зерна з моменту передачі
зерна поклажодавця на зберігання
зерновому складу на підставі актів
наданих послуг та розрахунку обсягів
коштів зберігання зерна як об'єкту
державного цінового регулювання.

За умовами договору строк зберігання
зерна - до пред'явлення вимоги
поклажодавцем, а зберігання понад
строк, встановлений цим договором,
можливе тільки за домовленістю сторін
шляхом укладення додаткового договору
(п .п. 7.1, 7.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками і діє до 31.12.2014 року, але у
будь-якому разі до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань у повному
обсязі. Дія договору розповсюджується
на відносини між сторонами, що виникли
з 01.03.2011 року (п.8.1 договору, в редакції
додаткового договору від 31.12.2013).

22.12.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» (зерновий склад) та Аграрним
фондом (поклажодавець) укладено
додаткову угоду до договору
складського зберігання зерна №40/11 від
08.04.2011, якою внесено зміни до деяких
пунктів договору, зокрема п.1.1 договору
викладено в наступній редакції:
поклажодавець зобов'язується передати
зерновому складу зерно пшениці, жита,
ячменю, кукурудзи, гречки, проса,
гороху, овесу (об'єктів державного
цінового регулювання), якість яких
відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно),
за заліковою вагою в кількості, яка
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на карточку
поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених договором умовах і в
установлений строк повернути його
поклажодавцеві або особі, зазначеній
ним як одержувач, у стані,
передбаченому договором та
законодавством.

На виконання умов даного договору
відповідачем передано, а Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гутянський елеватор» прийнято на
зберігання на складі жито 3 класу
врожаю 2012 року у загальній кількості
200000 кг та гречку 3 класу врожаю 2011 року у
загальній кількості 79293 кг, про
що видано відповідні складські
квитанції №105048 (1531) від 30.11.2011 та
№172996 (63) від 06.08.2012, які відповідно до
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» та розділу 3 Положення
про обіг складських документів на
зерно, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики від
27.06.2003 р. №198, є товаророзпорядчими
документами, що видаються зерновим
складом власнику зерна як
підтвердження прийняття зерна на
зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу.
Підставою для видачі складської
квитанції на зерно є угода про
зберігання зерна, укладена між
зерновим складом і поклажодавцем, та
факт прийняття зерна на зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 01.07.2014 по 31.07.2014 зерновим
складом відповідачу було надано
послуги із зберігання зерна на
загальну суму 4887,63 грн.

Втім, відповідач надані послуги не
оплатив, внаслідок чого за ним виникла
заборгованість в сумі 4887,63 грн.

26.08.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» (первісний кредитор) та
Публічним акціонерним товариством
«Аграрний фонд» (новий кредитор)
укладено договір №417-05/14 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого новий кредитор одержує
право замість первісного кредитора
вимагати від боржника належного
виконання всіх зобов'язань за
договором складського зберігання
зерна №40/11 від 08.04.2011, укладеним між
первісним кредитором та боржником
(далі - основний договір).

Пунктом 1.3 даного договору передбачено,
що право вимоги, що відступається
новому кредиторові, засвідчується
договором складського зберігання
зерна №40/11 від 08.04.2011, складською
квитанцією на зерно, АФ № 172996, АХ 105048,
актами виконаних робіт (наданих послуг)
по договору складського зберігання
зерна від 08.04.2011 № 40/11 та розрахунками
обсягів коштів за зберігання об'єктів
державного цінового регулювання за
липень 2014 року.

Згідно з п. 2.1 договору первісний
кредитор передає належне йому право
вимоги виконання зобов'язання
боржником, що виникло за договором
складського зберігання зерна №40/11 від
08.04.2011, а новий кредитор приймає право
вимоги, що належить первісному
кредитору за основним договором.

При цьому, під зобов'язаннями боржника
розуміється грошовий борг (грошове
зобов'язання) в сумі 4887,63 грн., що виник
на підставі основного договору (п. 2.2
договору).

Умовами п. 3.1 договору передбачено, що
за передане ним право вимоги до
боржника за основним договором у
порядку, визначеному цим договором,
новий кредитор сплачує первісному
кредитору компенсацію в розмірі 4887,63
грн. в строк до 30.09.2014.

На виконання умов даного пункту,
позивач перерахував ТОВ "Гутянський
елеватор" 4887,63 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи
банківською випискою від 27.08.2014.

01.09.2014 позивач звернувся до відповідача
з вимогою № 1733 про сплату
заборгованості в сумі 600544,57 грн., з яких,
зокрема, 4887,63 грн. за договором про
відступлення права вимоги
№417-05/14 від 26.08.2014.

У відповідь на вищевказану вимогу,
відповідач листом № 41-07/1574 від 03.09.2014
повідомив позивача про те, що не може
оплатити наявну заборгованість, у
зв'язку з відсутністю фінансування, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України
визначає, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у п.1 ст. 193 Господарського
кодексу України.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
складського зберігання, а відповідно
до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу
України, за договором складського
зберігання товарний склад
зобов'язується за плату зберігати
товар, переданий йому поклажодавцем, і
повернути цей товар у схоронності.

Підтвердженням прийняття товару
згідно ч. 1 ст. 961 ЦК України є, зокрема,
складська квитанція.

Як встановлено під час розгляду справи,
позивач прийняв від відповідача на
зберігання визначене договором зерно,
про що видано відповідні складські
квитанції, тоді як відповідач оплату
зберігання зерна за липень 2014 року не
здійснив.

В той час, як ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт надання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» відповідачу послуг
зберігання зерна за період з 01.07.2014 по
31.07.2014 і факт порушення відповідачем
своїх зобов'язань по оплаті зберігання
підтверджений матеріалами справи та не
спростований відповідачем належними
доказами, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення плати за зберігання
зерна в розмірі 4887,63 грн., розрахунок
якого відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи.

При цьому, судом враховано, що
відсутність бюджетного призначення на
фінансування послуг за договором
складського зберігання не може бути
підставою для звільнення поклажодавця
від обов'язку оплати відповідних
послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського
суду з прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005".

Обов'язок відповідача сплатити суму
боргу, додатково обґрунтовується і тим,
що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу
України, юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями.
Отже, відповідач, як юридична особа,
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за договором, і така
відповідальність не може ставитися у
залежність від дій чи бездіяльності
будь-яких третіх осіб.

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

За ст. 617 Цивільного кодексу України
відсутність у боржника необхідних
коштів не вважається випадком,
внаслідок якого боржник може бути
звільнений від відповідальності. Тому
відсутність коштів у відповідача не
може бути підставою для звільнення
його від відповідальності. Ці
положення повністю кореспондуються з
положеннями частини 2 статті 218
Господарського кодексу України, де
зазначено, що непереборною силою, тобто
надзвичайними і невідворотними
обставинами не вважаються, зокрема,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

При цьому, як зазначалось вище, 26.08.2014
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» (первісний кредитор) та
Публічним акціонерним товариством
«Аграрний фонд» (новий кредитор)
укладено договір №417-05/14 за змістом
якого новому кредитору було передано
право вимоги за договором складського
зберігання зерна №40/11 від 08.04.2011.

Відповідач про заміну кредитора був
обізнаний, що підтверджується
повідомленням від 26.08.2014, яке містить
вхідний номер та дату його отримання
відповідачем.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

За приписами ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням (ст.
516 ЦК України).

Таким чином, до позивача перейшли права
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гутянський
елеватор» за договором складського
зберігання зерна №40/11 від 08.04.2011 і
докази виконання відповідачем своїх
обов'язків на користь первісного чи
нового кредитора відсутні.

Відтак, враховуючи отримане позивачем,
відповідно до договору №417-05/14 від
26.08.2014, право вимоги до боржника
(відповідача) за договором складського
зберігання зерна №40/11 від 08.04.2011,
заборгованість за зберігання зерна в
липні 2014 року в сумі 4887,63 грн. підлягає
стягненню на користь нового кредитора
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний фонд».

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши подані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог, з покладенням витрат по
сплаті судового збору на відповідача
відповідно до вимог 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, місто
Київ, вулиця Грінченка, будинок 1,
ідентифікаційний код 33642855) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний фонд» (01001, місто Київ, вулиця
Грінченка, будинок 1, ідентифікаційний
код 38926880) 4887 (чотири тисячі вісімсот
вісімдесят сім) грн. 63 коп. - основного
боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору,
видати наказ позивачу після набрання
рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.12.2014.

Суддя
Т.В.Васильченко