ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 922/4713/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання
Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Паритет ПАК"
м. Новомосковськ до Приватного
акціонерного товариства "Хлібзавод
"Салтівський" м. Харків про
стягнення коштів в сумі 706511,56грн. за
участю представників сторін:

від позивача: Ісайко О.С. - дов. від 10.12.14.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Паритет Пак"
м. Новомосковськ, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Хлібзавод
"Салтівський" м. Харків про стягнення
заборгованості в сумі 706511,56грн.

В обгрунтування заявленого позову
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
на поставку товару №194 від 07.06.2011 року
щодо оплати отриманої продукції.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав позовні
вимоги та просив суд позов
задовольнити.

Відповідач, Приватне акціонерне
товариство "Хлібзавод "Салтівський"
м. Харків, наданим йому правом не
скористався, відзиву не надав,
представника в судові засідання не
направив, причин неявки суду не
повідомив, про час та місце судового
засідання був сповіщені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду даної справи
на іншу дату у зв'язку з неможливістю
взяти участь у цьому судовому
засіданні його повноважного
представника.

Вказане клопотання судом долучене до
матеріалів справи, розглянуте та
залишене без задоволення, оскільки до
цього клопотання відповідачем не
додано доказів, в підтвердження
поважності причин неявки його
представника. Крім того, з огляду на
приписи чинного господарського
процесуального законодавства,
відповідач не був позбавлений
можливості направити в судове
засідання іншого представника з
належним чином підтвердженими
повноваженнями.

За приписами статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
доводи позивача, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, всебічно
та повно дослідивши матеріали справи
та надані докази, суд встановив
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Паритет Пак"
(постачальник) та Приватним
акціонерним товариством "Хлібзавод
"Салтівський" (покупець) був укладений
договір на поставку товару №194 від
07.06.2011 року (далі-договір).

У відповідності до пунктів 1.1. та 1.2.
договору постачальник зобов'язався на
підставі заявок поставляти і
передавати у власність покупця партії
поліпропіленової продукції в
номенклатурі, асортименті, кількості, у
строки та за цінами, вказаними в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною цього договору. Покупець
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах цього
договору.

Сторонами за договором була укладена
додаткова угода до договору №1 від
20.08.2012 року, відповідно до якої сторони
продовжили термін дії договору до
31.12.2013 року.

Сторони у 30-денний термін до
закінчення дії договору про його
розірвання не заявляли, тому цей
договір вважається дійсним до 31.12.2014
року, як це передбачено у п. 9.1.1.
договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
ціна товару вказується в специфікаціях
до цього договору. Загальна сума цього
договору, у момент його підписання,
визначенням не підлягає, а буде
дорівнювати сумам всіх партій товару,
зазначених у видаткових накладних
постачальника.

Згідно з п.3.1. договору розрахунки за
кожну партію товару покупець здійснює
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
постачальника на протязі 21
календарного дня з моменту передачі
товару у власність.

Датою оплати вважається дата
зарахування грошових коштів на
банківський рахунок постачальника.

Додатковою угодою №2 від 24.10.2012 року до
договору на поставку товару №194 від
07.06.2011 року сторони узгодили зміни до
пункту 3.1. договору, виклавши його в
наступній редакції: "Розрахунки за
кожну партію товару покупець здійснює
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
постачальника в наступному порядку: 100%
оплата, згідно виставленого рахунку на
протязі 30 календарних днів після
отримання товару покупцем.

Датою оплати вважається дата
зарахування грошових коштів на
банківський рахунок постачальника.

Пунктом 3.2. договору визначено, що
моментом переходу права власності на
товар, є момент передачі товару
покупцю, з одночасним підписанням
видаткової накладної.

Позивач стверджує про отримання
відповідачем товару протягом січня
2013 року-лютого 2014 року на суму
1680424,90грн., що підтверджується наданими
до матеріалів справи копіями
видаткових накладних.

Відповідач здійснив часткову оплату
поставленого йому товару на суму
1140428,21грн., решту вартості отриманої
продукції відповідачем сплачено не
було, з огляду на що за ним утворилась
заборгованість в сумі 539996,69грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
правових підстав позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 174, 179
Господарського кодексу України (надалі
- ГК України), ст. 11 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) договір є
підставою виникнення господарських
прав і обов'язків (зобов'язань), які
мають виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 193
ГК України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 265 у частинах 1, 2, 6
Господарського кодексу України
встановлено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

За приписами статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги здійснення позивачем поставки
товару та часткової її оплати
відповідачем, суд вважає, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 539996,69грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, оскільки факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований.

Щодо заявлених до стягнення суми пені
в розмірі 45142,46грн., інфляційних витрат
в розмірі 95958,13грн. та 3% річних у розмірі
25414,28грн., то суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положеннями статті 216, частини першої
статті 218 ГК України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій згідно з
частиною другою статті 217 ГК України є
штрафні санкції.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Умовами договору встановлена
відповідальність у вигляді пені за
порушення термінів оплати товару
покупцем.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем не надано доказів, в
підтвердження виставлення відповідних
рахунків на оплату поставленого
товару, тобто відсутні докази передачі
постачальником та отримання покупцем
таких рахунків, з огляду на що, суд
вважає недоведеним настання строку
виконання зобов'язань за договором.

Таким чином, є недоведеним
прострочення здійснення оплати товару
відповідачем, за яке передбачено
застосування відповідальності за
порушення грошового зобов'язання та
штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
щодо стягнення пені, інфляційних
витрат та 3% річних задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

У відповідності до статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Хлібзавод "Салтівський"
(61153, м. Харків, Московський район, вул.
Гвардійців-Широнінців,1, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Паритет
Пак" (51200, Дніпропетровська область, м.
Новомосковськ, вул. Радянська, 50, ) заборгованість в сумі
539996,69грн. та витрати зі сплати судового
збору в сумі 11199,93грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
встановленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 19.12.2014 р.

Суддя М.В. Калантай