КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. Справа№
911/3832/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача Бідненко Є.В., дов.
від 18.09.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Лігена"

на рішення Господарського суду
Київської області від 06.11.2014

(дата підписання - 11.11.2014)

у справі №911/3832/14 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Центр Агропромислових
технологій"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Лігена"

про стягнення 4200,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 06.11.2014 позов
Приватного акціонерного товариства
"Центр Агропромислових технологій"
(далі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Лігена"
(далі - відповідач) про стягнення 4200,00
грн задоволено частково.

Припинено провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
сумі 700,00 грн.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 3500,00 грн основного боргу, 1827,00
грн судового збору та 420,00 грн витрат на
послуги адвоката.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду Київської
області від 06.11.2014 скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Апеляційна
скарга мотивована тим, що позивач не
надавав відповідачу послуг з
розміщення реклами у періоди, за які не
проведено оплату. Тому немає підстав
для стягнення 3500,00 грн боргу. На думку
відповідача, відсутність доказів
надання рахунків-фактур свідчить про
те, що момент оплати ще не настав.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 24.12.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2014 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 27.11.2014) позивачу - 02.12.2014 та
відповідачу - 01.12.2014, долучені до
матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.12.2014 представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду Київської області від 06.11.2014
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про час та місце
проведення судового засідання з
розгляду апеляційної скарги
відповідача, а матеріали справи
дозволяють розглянути апеляційну
скаргу без участі позивача, з метою
дотримання вимог ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), на думку колегії суддів,
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника відповідача,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як зазначено у ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У частині 1 ст.901 ЦК України зазначено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
01.03.2013 між позивачем та відповідачем
укладено договір №157/Р (далі - договір),
предметом якого є послуги щодо
розміщення рекламних матеріалів
замовника виконавцем (п.1.1 договору).

Замовник доручає, а виконавець
зобов'язується розмістити рекламу
замовника на сайті виставкового центру
"КиївЕкспоПлаза" в розділі "Готелі
поруч з аеропортами" у вигляді:
текстового блоку на трьох мовах
(українська, російська, англійська) до
500 знаків (без пробілів) з телефонами,
e-mail, Internet, адреса, 8 фотографій номерів,
згідно п.1 додатку №1 до договору (п.1.2
договору).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 ціна договору
визначається протоколом узгодження
вартості, відповідно до додатку №1 до
договору і становить 8400,00 грн. Оплата
послуг здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок виконавця не пізніше 10 днів з
дня пред'явлення замовнику
рахунку-фактури для здійснення оплати.

Згідно п.7.1 договір набуває чинності з
дня підписання його сторонами та діє до
28.02.2014.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін, підписи яких
скріплено печатками товариств.

У період з березня 2013 року по лютий 2014
позивач надав відповідачу "Послуги
щодо розміщення інформації на сайті
www.expoplaza.kiev.ua в розділі "Готелі поруч з
аеропортами" на 8400,00 грн, про що
складено акти виконаних робіт та
надання послуг від 29.03.2013, від 30.04.2013, від
31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 30.08.2013,
від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 29.11.2013, від
31.12.2013, від 31.01.2014 та від 28.02.2014 №256.

Усі акти підписані лише представником
позивача, крім акта від 30.04.2013. Однак,
договір і не передбачає оформлення
наданих послуг актами виконаних робіт
та надання послуг. Тобто,
приймання-передача наданих послуг
могла відбуватись будь-яким чином за
згодою сторін.

Своїми конклюдентними діями - шляхом
здійснення оплат: 20.03.2013 в сумі 700,00 грн,
13.05.2013 в сумі 1400,00 грн, 18.06.2013 в сумі 700,00
грн, 28.08.2013 в сумі 700,00 грн, 17.09.2013 в сумі
700,00 грн, відповідач визнавав факт
надання позивачем послуг з розміщення
реклами на сайті, про що свідчать
банківські виписки. В призначенні
платежу під час оплат відповідач
зазначав рахунки-фактур, а саме: від
01.03.2013 №311 (двічі посилався при оплаті, в
результаті чого по ньому сплатив 2100,00
грн), від 25.04.2013 №8141, від 31.07.2013 №1103, від
30.08.2013 №1234.

Таким чином, відповідач сплатив
позивача 4200,00 грн, що підтверджується
матеріалами справи.

Слід вказати, що позивачем
виставлялись відповідачу
рахунки-фактур. Рахунок-фактура від
01.03.2013 №311 був виставлений відповідачу
на загальну суму наданих послуг за 12
місяців - на 8400,00 грн.

Враховуючи, що відповідач 20.03.2013 та
13.05.2013 сплатив 2100,00 грн (700,00 грн+1400,00 грн)
з посиланням на рахунок-фактуру від
01.03.2013 №311, суд апеляційної інстанції
робить висновок, що у ТОВ "ВКФ "Лігена"
була підстава для оплати наданих
послуг на решту суми (6300,00 грн) без
надання рахунків за кожен місяць
окремо.

Тому, доводи відповідача, що в нього ще
не настав час здійснення оплати за
надані послуги через відсутність
рахунків-фактур, сприймаються судом
апеляційної інстанції критично.

Решту суми за надані послуги (4200,00 грн)
відповідач не перерахував, що призвело
до звернення позивача до нього з
претензією від 25.04.2014 №71/1, в якій ПАТ
"Центр Агропромислових технологій"
просив сплатити 4200,00 боргу у місячний
строк. Претензія отримана
представником відповідача 06.05.2014.

ТОВ "ВКФ "Лігена" відповіді на претензію
не надало, решту суми боргу не сплатило,
в результаті чого у нього станом на
момент подачі позову існувала
заборгованість перед позивачем в сумі
4200,00 грн.

Після звернення позивача з позовною
заявою та під час розгляду справи у
місцевому господарському суді,
відповідач сплатив ще 700,00 грн боргу, що
підтверджується платіжним дорученням
від 18.09.2014 №1470 з призначенням платежу
"Сплата за розміщення інформації на
сайті зг р/ф від 30.09.2013 №1485 в т.ч. ПДВ 20%"
(даний рахунок наявний в матеріалах
справи).

Враховуючи, що 700,00 грн боргу сплачені
відповідачем під час розгляду справи,
суд першої інстанції правомірно
припинив провадження в цій частині на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Отже, позивачем доведено належними
доказами, а відповідачем не
спростовано існування у нього боргу в
сумі 3500,00 грн, тому позовна вимога про
стягнення боргу з відповідача в сумі
4200,00 грн є обґрунтованою та правомірно
задоволена судом першої інстанції
частково - в сумі 3500,00 грн (4200,00 грн - 3500,00
грн).

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі, що позивачем не надавались
послуги з розміщення реклами за
неоплачені періоди, не приймаються
судом апеляційної інстанції до уваги в
зв'язку з їх недоведеністю. Відсутність
реклами на сайті відповідачем не
зафіксовано, доказів звернення до
позивача з претензіями щодо ненадання
послуг суду не надано.

Крім того, позивач, посилаючись на
приписи ст.ст. 44, 49 ГПК України, просить
суд покласти на відповідача понесені
ПАТ "Центр Агропромислових технологій"
витрати на оплату послуг адвоката в
сумі 2000,00 грн.

В підтвердження понесених судових
витрат на послуги адвоката в сумі 2000,00
грн позивач надав договір про надання
правової допомоги від 26.08.2014, квитанцію
до прибуткового касового ордера від
02.09.2014 №01/09 на суму 2000,00 грн, свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю від 29.08.2012 № 5185, видане на
ім'я Кобилецького В.В.

Відповідно до договору про надання
правової допомоги від 26.08.2014 адвокат
зобов'язується надати правову
допомогу, в тому числі, за окремими
дорученнями клієнта, які узгоджуються
сторонами у письмовій формі; адвокат
приймає на себе обов'язки представляти
права та інтереси клієнта в
господарському суді, в інших органах
державної влади та місцевого
самоврядування з приводу вирішення
справи про стягнення боргу з ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Лігена".

На виконання умов договору адвокат
Кобилецький В.В. надав позивачу,
передбачені договором послуги з
надання правової допомоги, за що
отримав плату в сумі 2000,00 грн.

Згідно з п. 6.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
вирішуючи питання про розподіл сум
інших, крім судового збору, судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
судових витрат, не пов'язаних зі
сплатою судового збору, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
порівняно з ціною позову. У зв'язку з
цим, суд з урахуванням конкретних
обставин, зокрема, ціни позову, може
обмежити даний розмір з огляду на
розумну необхідність судових витрат
для даної справи.

Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Розглянувши вимогу позивача про
відшкодування за рахунок відповідача
витрат на правову допомогу в сумі 2000,00
грн, що складає майже 50% від ціни позову,
а також враховуючи, що позивачем не
надано будь-яких доказів в
обґрунтування розумної необхідності
розміру адвокатської винагороди в сумі
2000,00 грн за позовом про стягнення з
відповідача 4200,00 грн, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що сума адвокатських послуг
неспіврозмірна, явно завищена
порівняно із ціною позову, складністю
справи та обсягом необхідних дій
адвоката щодо захисту інтересів
позивача.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно обмежив відшкодування
позивачеві витрат на послуги адвоката
сумою в 420,00 грн, що складає 10% від ціни
позову.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду Київської області від 06.11.2014 у
даній справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Лігена"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 06.11.2014 у справі №911/3832/14 - без змін.

2. Матеріали справи №911/3832/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій