КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/22288/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар:
Фільманович М.Є.

за участю представників:

позивача: Капран Р.В.;

відповідача-1: не з'явився.;

відповідача-2: не з'явився;

відповідача-3: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-маркет"

на ухвалу Господарського
суду міста Києва

від 17.10.2014р.

у справі №910/22288/14 (суддя Босий
В.П.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чиста
планета"

до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-маркет"

2) Приватного
підприємства "Український
інформаційний

центр екологічних
технологій експертизи та аудиту"

3) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 220 708,27
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.10.2014р. у справі №910/22288/14
заяву позивача про забезпечення позову
було задоволено. Накладено арешт на
грошові кошти, що належать
відповідачу-1 в межах суми у 217 708,27 грн.,
що знаходяться на рахунках, відкритих у
банківських установах, перелік яких
наведено в ухвалі суду.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою
суду, відповідач-1 звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста
Києва від 17.10.2014р. у справі №910/22288/14 та
відмовити в задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до безпідставного вжиття
заходів до забезпечення позову.
Зокрема, відповідач-1 наголошував на
наступному:

- відповідач-1 не вчиняє жодних дій по
ухиленню від виконання судових рішень,
про які зазначав позивач у своїй заяві
про вжиття заходів до забезпечення
позову;

- судом в оскаржуваній ухвалі не
наведено жодної конкретної підстави
для застосування заходів забезпечення
позову;

- доводи позивача, викладені в заяві про
вжиття заходів до забезпечення позову,
є лише припущеннями позивача, які не
підтверджені належними доказами;

- накладення арешту на кошти
відповідача-1 істотно порушує його
права і законні інтереси, оскільки
внаслідок цього відповідач-1 фактично
позбавляється можливості здійснювати
свою господарську діяльність (оплата
товарів, робіт, послуг, виплата
заробітної плати, сплата податків,
зборів, обов'язкових платежів, кредитів
і процентів за користування кредитами,
тощо), що в подальшому може призвести до
негативних наслідків для відповідача-1
(штрафні санкції з боку банків та інших
контрагентів, недоотримання прибутку
від торговельної діяльності, та ін.);

- судом накладено арешт на 11 рахунків
відповідача-1, при цьому ані суд, ані
позивач не володіли інформацією
відносно того, яка сума грошових коштів
знаходиться на кожному з вказаних
рахунків та чи перевищувала вона
розмір заявлених до відповідача-1
позовних вимог;

- в даному випадку судом не дотримано
принципу співмірності, адекватності та
розумності застосованих заходів до
предмету позову.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.11.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 08.12.2014р.

08.12.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача-1
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання, призначене на 08.12.2014р.

Колегія суддів вирішила відмовити в
задоволенні вказаного клопотання,
оскільки в порушення вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відповідачем-1 не наведено
обставин, за наявності яких справа не
може бути вирішена у даному судовому
засіданні на підставі наявних у справі
матеріалів. Окрім того, явка
представників сторін не була визнана
судом обов'язковою, а участь у судових
засіданнях відповідно до ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України є правом, а не обов'язком
сторони або учасника судового процесу,
яким сторона (учасник судового процесу)
користується на власний розсуд.

08.12.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшли відзив на апеляційну скаргу
та додаткові заперечення на апеляційну
скаргу.

В судовому засіданні 08.12.2014р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги з
підстав, наведених у письмовому
відзиві на апеляційну скаргу та
додаткових запереченнях на неї, просив
суд залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувану ухвалу місцевого
господарського суду - без змін, як таку,
що була винесена з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм процесуального права.

Представники відповідачів в судове
засідання 08.12.2014р. не з'явилися.
Відповідач-2 та відповідач-3 про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, зважаючи на обмеженість
строку розгляду апеляційної скарги на
ухвали суду, а також приймаючи до уваги
наявні у справі докази належного
повідомлення представників сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати справу у відсутності
представників відповідачів за
наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 08.12.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чиста планета" (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-маркет" (далі -
відповідач-1), Приватного підприємства
"Український інформаційний центр
екологічних технологій експертизи та
аудиту" (далі - відповідач-2) та Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 (далі -
відповідач-3) заборгованості за
договором поставки №37820 від 01.01.2013р. у
загальному розмірі 220 708,27 грн. (з них: 173
743,22 грн. - основний борг, 18 556,09 грн. -
пеня, 3 336,25 грн. - 3% річних, 25 072,71 грн. -
інфляційні втрати).

До відповідача-1 загальна сума позовних
вимог становить 217 708,27 грн. (з них: 170 743,22
грн. - основний борг, 18 556,09 грн. - пеня, 3
336,25 грн. - 3% річних, 25 072,71 грн. -
інфляційні втрати); до відповідача-2 - 2
000,00 грн. (частина основного боргу за
договором поставки); до відповідача-3 - 1
000,00 грн. (частина основного боргу за
договором поставки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач-1 не розрахувався з
позивачем за поставлений по договору
№37820 від 01.01.2013р. товар, що призвело до
виникнення заборгованості.
Відповідач-2 та відповідач-3 на підставі
договорів поруки від 26.10.2013р.
поручилися перед позивачем за
виконання відповідачем-1 зобов'язань за
договором поставки №37820 від 01.01.2013р.

Ухвалою Господарського суду містам
Києва від 16.10.2014р. за вищевказаним
позовом було порушено провадження у
справі №910/22288/14 та призначено її до
розгляду в судовому засіданні на
03.11.2014р.

Окрім того, позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва із
заявою про вжиття заходів до
забезпечення позову, в якій він просив
суд накласти арешт на грошові кошти
відповідача-1, що знаходяться на
рахунках в банківських установах
згідно з наданим позивачем переліком.

Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 17.10.2014р. у справі
№910/22288/14 заяву позивача про
забезпечення позову було задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти, що
належать відповідачу-1 в межах суми у 217
708,27 грн., що знаходяться на рахунках,
відкритих у банківських установах,
перелік яких наведено в ухвалі суду.

Відповідач-1 звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права та
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 17.10.2014р. у справі №910/22288/14 про вжиття
заходів до забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з
доводами, викладеними в апеляційній
скарзі, вважає їх необґрунтованими з
наступних підстав.

Як уже зазначалося вище, позовні
вимоги, зокрема, обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем-1
зобов'язань за договором поставки №37820
від 01.01.2013р.

Позивач просив суд вжити заходи
забезпечення позову, посилаючись на те,
що в Єдиному державному реєстрі
судових рішень України наявні рішення
судів про стягнення з відповідача-1
грошових коштів та ухвали про
порушення справ за позовами кредиторів
відповідача-1. Враховуючи, що заявлена
до стягнення з відповідача-1 сума боргу
є значною, позивач вважає, що
відповідач-1 в подальшому може вчинити
дії, які унеможливлять або ускладнять
відновлення порушених прав позивача у
разі задоволення позову.

З цього приводу колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне.

Підстави забезпечення позову наведені
в ст. 66 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
Господарського процесуального кодексу
України заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Перелік заходів до забезпечення позову
вказаний в ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до абзацу 1 частини 1 якої
позов забезпечується накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві.

При вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу. Заходи до забезпечення позову
повинні бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами. Співмірність
передбачає співвідношення
господарським судом негативних
наслідків від вжиття заходів до
забезпечення позову з тими негативними
наслідками, які можуть настати в
результаті невжиття цих заходів, з
урахуванням відповідності права чи
законного інтересу, за захистом яких
заявник звертається до суду, та
майнових наслідків заборони
відповідачу здійснювати певні дії
(аналогічну правову позицію наведено в
постанові пленуму Вищого
господарського суду України №16 від
26.12.2011р. „Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову").

Колегією суддів враховано, що
господарські суди, вживаючи заходи до
забезпечення позову, зобов'язані точно
вказати, які саме дії забороняється
вчиняти відповідачу та іншим особам.
Заходами до забезпечення позову не
повинна блокуватися господарська
діяльність товариства, порушуватися
права осіб, що не є учасниками судового
процесу, застосовуватися обмеження, не
пов'язані з предметом спору.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення
позову є уникнення можливого порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
юридичної або фізичної особи.

В оскаржуваній ухвалі суду зазначено
про те, що згідно з наданими
матеріалами позовної заяви термін
оплати за останньою накладною від
30.12.2013р., з урахуванням встановленої
відстрочки оплати (90 календарних днів),
настав 01.04.2014р., а відтак термін оплати
настав за всіма поставками, які були
здійснені за договором поставки №37820
від 01.01.2013р. більше ніж півроку потому,
проте відповідачем-1 не було вжито
жодних заходів, спрямованих на
погашення заборгованості перед
позивачем.

На підтвердження існування
кредиторської заборгованості
відповідача-1 перед іншими
контрагентами, позивачем було додано
до заяви про вжиття заходів до
забезпечення позову роздруківки з
Єдиного державного реєстру судових
рішень України.

Посилання відповідача-1 в апеляційній
скарзі на те, що накладення арешту на
його кошти істотно порушує права і
законні інтереси відповідача-1,
оскільки внаслідок цього відповідач-1
фактично позбавляється можливості
здійснювати свою господарську
діяльність (оплата товарів, робіт,
послуг, виплата заробітної плати,
сплата податків, зборів, обов'язкових
платежів, кредитів і процентів за
користування кредитами, тощо), що в
подальшому може призвести до
негативних наслідків для відповідача-1
(штрафні санкції з боку банків та інших
контрагентів, недоотримання прибутку
від торговельної діяльності, та ін.), не
може бути прийнято судом до уваги,
оскільки вказані посилання є лише
припущеннями відповідача-1, не
підтвердженими належними доказами.

Доказів належного виконання
зобов'язань перед позивачем
відповідач-1 або доказів неможливості
здійснення господарської діяльності
внаслідок вжиття заходів до
забезпечення позову чи настання
негативних наслідків для відповідача-1
останній не надав, у зв'язку з чим
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що відповідач-1 перебуває в
скрутному фінансовому становищі та
ухиляється від виконання взятих на
себе грошових зобов'язань.

Доводи відповідача-1 про те, що
обставини, наведені позивачем в заяві
про вжиття заходів до забезпечення
позову, є лише припущеннями позивача,
які не можуть слугувати підставою для
забезпечення позову не приймаються
судом до уваги. Виходячи з положень ст.
66 Господарського процесуального
кодексу України умовою застосування
заходів до забезпечення позову за
вимогами майнового характеру є
достатньо обґрунтоване припущення, що
майно (в тому числі грошові суми, цінні
папери тощо), яке є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення (аналогічна правова
позиція наведена в постанові пленуму
Вищого господарського суду України №16
від 26.12.2011р. „Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову").

Колегія суддів погоджується з місцевим
господарським судом про
обґрунтованість припущення позивача
відносно ймовірності зникнення або
зменшення майна (коштів) відповідача-1
на момент виконання рішення суду у
випадку задоволення позовних вимог.

Твердження в апеляційній скарзі про
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права, а саме
ст. ст. 66, 67 Господарського
процесуального кодексу України, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки згідно зі ст. 67 названого
Кодексу суду надано право
забезпечувати позов, зокрема,
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві.

Заходи забезпечення, вжиті місцевим
господарським судом, не блокують
господарську діяльність учасників
процесу, не порушують права осіб, що не
є учасниками судового процесу, а також
не застосовують обмежень, не пов'язаних
з предметом спору.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про співрозмірність та
адекватність заходу забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти, що належать
відповідачу-1 в межах суми у 217 708,27 грн.,
що знаходяться на рахунках, відкритих у
банківських установах, перелік яких
наведено в ухвалі суду із заявленими
позивачем вимогами. До того ж, вжиття
вказаного заходу до забезпечення
позову сприятиме запобіганню
порушення прав позивача на час
вирішення спору в суді, а в разі
задоволення позову забезпечить
можливість відновлення його порушених
прав. Натомість невжиття зазначених
заходів забезпечення позову утруднить
чи зробить неможливим виконання
рішення господарського суду.

Доказів на підтвердження протилежного
ані місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції надано не
було.

Відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якою господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачами не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
відсутності підстав для застосування
заходів до забезпечення позову.

Підсумовуючи вищенаведені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що заявлені позивачем
вимоги є співмірними із застосованими
заходами забезпечення.

За результатами перегляду справи
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що оскаржувана ухвала суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
процесуального права, тоді як доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за її подання
покладаються на відповідача-1
(апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32-34, 43, 49, 66, 67, 86, 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-маркет" залишити без задоволення, а
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 17.10.2014р. у справі №910/22288/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/22288/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

М.М. Новіков