ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 рокуСправа № 912/3330/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3330/14

за позовом: Міністерства юстиції
України, м. Київ

до відповідача: Управління праці та
соціального захисту населення
Олександрійської міської ради, м.
Олександрія Кіровоградської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державної
казначейської служби України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Департаменту
соціального захисту населення
Кіровоградської обласної державної
адміністрації, м. Кіровоград

про стягнення 39 054,53 грн.

Представники:

від позивача - Антонов А.А., довіреність
№ 02-5/01.1-22/1357 від 11.07.14 р.;

від відповідача - участі не брали;

від 3-іх осіб - участі не брали.

Міністерство юстиції України
звернулося до господарського суду
Кіровоградської області з позовною
заявою про стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради на
користь Державного бюджету України
збитків, завданих Державному бюджету
України в сумі 39 054,53 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
нормами та положеннями Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.50 р., ст.ст. 14, 15 Закону
України "Про міжнародні договори
України", ст.ст. 2, 3, 8, 9 Закону України
"Про виконання рішень та застосуванню
практики Європейського суду з прав
людини", ст.ст. 2,11, 15-17, 1166, 1191 ЦК України,
стверджуючи, що державі Україна була
заподіяна матеріальна шкода в сумі 39
054,53 грн., завдана, у зв'язку з
відшкодуванням зазначеної суми з
Державного бюджету України на
виконання рішення Європейського суду у
справі "Харук та інші проти України".

Відповідач у своєму відзиві на позов
від 22.10.14 р. за № 3921/21 позовні вимоги
заперечує та просить відмовити у
задоволенні позову. Свої заперечення
відповідач мотивує тим, що управління
праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради (далі -
Управління) утримується виключно за
рахунок коштів місцевого бюджету, а
тому, в силу вимог чинного
законодавства, не може нести
відповідальність за зобов'язаннями без
відповідних бюджетних асигнувань (а.с.
81-82).

Треті особи у справі, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Державна казначейська служба України
та Департамент соціального захисту
населення Кіровоградської обласної
державної адміністрації вимог суду не
виконали, письмових пояснень по суті
спору до суду не подали, хоча належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового засідання, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про отримання
зазначеними учасниками судового
процесу ухвали господарського суду від
14.11.14 р. (а.с. 118, 120).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, господарський суд
встановив наступне.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду від 27.12.07 р. у
справі № 2а-461/07 за позовом Стрігіна І.В.
до Управління про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення,
стягнуто з відповідача на користь
Стрігіна І.В. 5976,50 грн. недоплаченої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
(далі - рішення національного суду, а.с.
68).

Рішення суду першої інстанції в цій
частині залишено без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.08 р.
(далі - рішення національного сду, а.с.
71-72).

Згідно постанови Олександрійського
міськрайонного суду від 11.04.08 р. у
справі № 2а-204/08 за позовом Стрігіна І.В.
до Управління про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення,
стягнуто з відповідача 2200,00 грн.
недоплаченої суми щорічної разової
допомоги та 400,00 грн. судових витрат,
всього 2600,00 грн. (далі - рішення
національного суду, а.с. 69).

Дніпропетровським апеляційним
адміністративним судом 20.08.14 р.
постанову Олександрійського
міськрайонного суду від 11.04.08 р. у
справі № 2а-204/08 в цій частині залишено
без змін та стягнуто з відповідача
витрати на правову допомогу у розмірі
70,00 грн. (далі - рішення національного
суду, а.с. 73 - 74).

Крім того, 15.05.08 р. згідно постанови
Олександрійського міськрайонного суду
у справі № 2а-315/08 за позовом Стрігіна
І.В. до Управління про стягнення
щорічної грошової допомоги з
відповідача на користь Стрігіна І.В.
стягнуто 2170,30 грн. (далі - рішення
національного суду, а.с. 70).

Оскільки зазначені рішення
національних судів Управлінням
виконано лише частково, Стрігін І.В.
звернулася за захистом до
Європейського суду з прав людини (далі -
Європейський суд).

За результатами розгляду заяви № 28097/09,
поданої Стрігіним І.В. в рамках справи
"Харук та інші проти України",
Європейським судом встановлено
порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.50 р. (далі
- Конвенція), ст. 13 та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції, у зв'язку з чим
зобов'язано державу Україна сплатити
Стрігіну І.В. заборгованість за
рішенням національного суду,
винесеного на його користь та
відшкодування справедливої
сатисфакції у сумі 3 000,00 євро (а.с. 8-65).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання рішення Європейського суду з
Державного бюджету України на рахунок
Стрігіну І.В. сплачено присуджені
Європейським судом кошти у сумі 30 906,53
грн., що еквівалентно 3 000,00 євро, та
заборгованість за рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
у справі № 2а-461/07в сумі 8 148,00 грн., разом
39 054,53 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
від 11.10.12 р. № 2183 та від 28.11.12 р. № 2684 (а.с.
66).

14.12.12 р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП№33926658 з
примусового виконання рішення
Європейського суду № 28097/09 від 26.07.12 р., в
якій встановлено, що рішення суду
виконано фактично у повному обсязі,
згідно з виконавчим документом;
грошові кошти перераховані стягувачу
платіжним дорученням № 2183 від 11.10.12 р.,
заборгованість за рішенням
національного суду сплачена платіжним
дорученням № 2684 від 28.11.12 р. (а.с. 67).

Враховуючи наведені факти, позивач
посилається на наступне.

17.07.97 р. Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію про захист прав
людини та основоположних свобод 1950
року і окремі Протоколи до неї, які у
відповідності до Закону України від
10.12.91 р. "Про дію міжнародних договорів
на території України" стали невід'ємною
частиною національного законодавства,
а у відповідності до Закону України від
22.12.93 р. "Про міжнародні договори
України" мають пріоритет норм у разі їх
колізії з національним законодавством.
Рішення Європейського Суду, які
набрали статусу остаточного,
підлягають обов'язковому виконанню
державою - відповідачем.

У зв'язку із обов'язком України
виконувати рішення Європейського суду
у справах проти України, Верховною
Радою України 23.06.06 р. прийнято Закон
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" (далі - Закон).
Статтею 2 цього Закону встановлено, що
рішення Європейського суду є
обов'язковим для виконання Україною.

Частиною 5 ст. 9 Закону встановлено
обов'язок Органу представництва
звернутися до суду з позовом про
відшкодування збитків, завданих
Державному бюджету України внаслідок
виплати відшкодування стягувачу.

Органом представництва згідно зі ст. 1
Закону та постановою Кабінету
Міністрів України від 31.05.06 р. № 784 "Про
заходи щодо реалізації Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" (із змінами і доповненнями) є
Міністерство юстиції України.

Відповідно до ст. 2 Закону, рішення
Європейського суду є обов'язковим для
виконання Україною відповідно до
вищезазначеної ст. 46 Конвенції.

Статтею 2 Цивільного кодексу України
врегульовано, що держава є учасником
цивільних відносин.

Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу
України, держава набуває та здійснює
цивільні права та обов'язки через
органи державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 9 Закону та ст.ст. 15-17
Цивільного кодексу України,
Міністерство юстиції України, як орган
представництва, звертається до суду за
захистом цивільних прав та інтересів
держави шляхом відшкодування
заподіяних збитків у межах, на підставі
та у спосіб, що встановлені
Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є вимога
позивача про відшкодування за рахунок
відповідача збитків, завданих
Державному бюджету України внаслідок
виплати відшкодування за рішенням
Європейського суду від 26.07.12 р.

Для настання цивільно-правової
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення, а саме:
наявність шкоди; протиправна поведінка
заподіювача шкоди; причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача та вина.

Господарським судом встановлено, що
рішення Олександрійського
міськрайонного суду від 27.12.07 р., від
11.04.08 р. та від 15.05.08 р. в частинах,
залишених без змін судом апеляційної
інстанції, набрали законної сили та не
були виконані відповідачем.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Крім того, ст. 129 Конституції України
встановлено засади судочинства, серед
яких визначено обов'язковість рішення
суду.

Обов'язок відповідача щодо своєчасної
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС
встановлений ст. 46 Конституції України,
ст. 48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також судовими рішеннями
національних судів першої та другої
інстанцій.

Порушення відповідачем зазначених
норм законів та не виконання рішень
суду стало наслідком звернення
Стрігіна І.В. до Європейського суду за
захистом порушеного права, що в свою
чергу спричинило негативні наслідки у
вигляді збитків державі, що
підтверджується вищеназваним рішенням
Європейського суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку, що відповідач є винним у
тривалому невиконанні рішень
національних судів на користь Стрігіна
І.В., а отже є винним у заподіянні
державі матеріальних збитків, у зв'язку
з чим відповідач має відшкодувати
державі виплачені нею кошти.

При цьому, господарський суд не приймає
до уваги заперечення відповідача,
викладенні у письмовому відзиві на
позов (а.с. 81- 82), за змістом яких
Управління, посилаючись на норми
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", Бюджетний та
Цивільний кодекси України, стверджує,
що відповідач за своїми зобов'язаннями
відповідає лише коштами, що
перебувають у його розпорядженні; у
разі недостатності зазначених коштів,
держава в особі органу, до сфери
управління якого входить відповідач,
несе повну субсидіарну
відповідальність за зобов'язаннями
відповідача; це формулювання не
встановлює підставу для пред'явлення
вимоги до держави, бо хоч
відповідальною і визнається держава,
але ж вона відповідає в особі
відповідача, який фінансується з
бюджету; за відсутності бюджетного
призначення орган, до сфери управління
якого належить відповідач, нести
відповідальність не може, у зв'язку з
цим субсидіарна відповідальність
відповідно перекладається на власника
бюджетних коштів, яким в кінцевому
рахунку є держава.

Відповідач зазначає також, що в силу ч. 2
ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала
шкоди, звільняється від відшкодування,
якщо доведе, що шкоду завдано не з її
вини.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 33-34
Господарського процесуального кодексу
України, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
відсутності вини відповідача у
невиконанні в повному обсязі рішень
національних судів.

До того ж, відповідач, в супереч вимог
ст. 614 Цивільного кодексу України, не
довів суду належними доказами, що ним
було вжито всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання ним
рішень національних судів щодо виплати
на користь Стрігіна І.В. присуджених до
стягнення відповідних грошових коштів.
За загальним правилом ст. 614 Цивільного
кодексу України відсутність вини
доводиться особою, яка порушила
зобов"язання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги Міністерства юстиції
України є обґрунтованими та доведеними
матеріалами справи, не спростовані
відповідачем, а тому такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ
:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Олександрійської міської ради (28000,
Кіровоградська область, м. Олександрія,
вул. Шевченка, 109, ід. код 03197641) на
користь Державного бюджету України
(рахунок 0028, код банку 820172, , банк отримувача Державна
казначейська служба України, м. Київ,
отримувач Державна казначейська
служба України) збитки, завдані
Державному бюджету України в сумі 39
054,53 грн.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Олександрійської міської ради (28000,
Кіровоградська область, м. Олександрія,
вул. Шевченка, 109, ід. код 03197641) на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів - УДК у
м. Кіровограді, банк отримувача - ГУДКУ
у Кіровоградській області, МФО 823016, р/р
0002, код 24145329) судовий збір в сумі 1
827,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Копію рішення направити відповідачу за
адресою: 28000, Кіровоградська область, м.
Олександрія, вул. Шевченка, 109;

а також третім особам у справі, зокрема,
Державній казначейській службі
України за адресою: 01601, м. Київ, вул.
Бастіонна, 6 та Департаменту
соціального захисту населення
Кіровоградської обласної державної
адміністрації за адресою: 25022, м.
Кіровоград, вул. В. Чорновола, 38.

Повне рішення складено 15.12.2014 року.

Суддя
Л.С. Вавренюк