Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24572/14 10.12.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд»

до Аграрного фонду

про стягнення 51 684,01 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Деруга Н.О. - довіреність
№135 від 06.05.2014 року;

від відповідача: Наумов Д.С. -
довіреність №414 від 29.08.2014 року;

Обставини справи :

Публічне акціонерне товариство
«Аграрний фонд» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Аграрного фонду про
стягнення 51 684,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо оплати вартості
наданих послуг (зберігання зерна)
згідно умов Договору складського
зберігання зерна №188/11 від 05.05.2011 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 51 684,01 грн. -
основного боргу, 1 827,00 грн. - судового
збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 року порушено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 26.11.2014 року.

20.11.2014 року через канцелярію суду
представник позивача подав письмові
пояснення.

21.11.2014 року через канцелярію суду
представник відповідача подав
письмові пояснення.

В судовому засіданні 26.11.2014 року
оголошено перерву до 10.12.2014 року.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник відповідача позовні
вимоги визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 10.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2011 року між Державним підприємством
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» (далі по тексту -
Зерновий склад, первісний кредитор) та
Аграрним фондом (далі по тексту -
відповідач, Поклажодавець) укладено
Договір складського зберігання зерна
№188/11 (далі по тексту - Договір), за
умовами якого (п. 1.1. Договору)
Поклажодавець зобов'язується передати
на зберігання Зерновому складу зерно
пшениці, жита, кукурудзи, ячменю
(об'єктів державного цінового
регулювання), якість яких відповідає
діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою
вагою в кількості, яка визначається по
фактичній кількості зерна, що надійшло
на карточку Поклажодавця і
засвідчується відповідними
складськими документами, а Зерновий
склад зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених цим
Договором умовах і в установлений
строк повернути його Поклажодавцеві
або особі, зазначеній ним як одержувач,
у стані, передбаченому цим Договором та
законодавством.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору, Зерновий
склад зобов'язаний прийняти від
Поклажодавця зерно фактичної якості,
але не вище обмежувальних кондицій,
забезпечити його належне зберігання у
повному обсязі та здійснити відпуск
Поклажодавцеві всієї кількості зерна,
що фактично зберігається на день
відпуску. Нестача в межах покращення
якості по вологості - не більше 0,5 %,
смітній домішці - не більше 0,2 %, а також
природних втрат в залежності від
терміну зберігання списується за
рахунок Поклажодавця.

Згідно з п. 3.1.5. Договору, Зерновий склад
зобов'язаний видати складські
документи на зерно не пізніше
наступного робочого дня після
прийняття його на зберігання.

Відповідно до п. 4.3. Договору, розмір
відшкодування витрат за зберігання за
тонну за місяць становить 17,50 грн.

Згідно з п. 4.4. Договору, поклажодавець
відшкодовує витрати із зберігання
зерна з моменту передачі зерна
Поклажодавця на зберігання Зерновому
складу на підставі актів наданих
послуг та розрахунку обсягів коштів
зберігання зерна як об'єкту державного
цінового регулювання.

На підтвердження факту прийняття зерна
від Аграрного фонду ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» видало складську квитанцію на
зерно №1325 від 11.12.2013 АФ №960504
(найменування зерна - кукурудза 3 класу;
вага 888 879,00 кг.), яка відповідно до п. 24
ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» та розділу 3 Положення
про обіг складських документів на
зерно, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики від
27.06.2003 № 198 - є товаророзпорядчим
документом, що видається зерновим
складом власнику зерна як
підтвердження прийняття зерна на
зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу.
Підставою для видачі складської
квитанції на зерно є угода про
зберігання зерна, укладена між
зерновим складом, та Поклажодавцем та
факт прийняття зерна зберігання.

В період з квітня 2014 року по липень 2014
року (спірний період) позивачем надані,
а відповідачем прийняті та визнані в
судовому засіданні визнані послуги із
зберігання зерна на суму 51 684,01 грн., на
підтвердження чого позивач надав суду
акти виконаних робіт за спірний період.

05.08.2014 року між Публічним акціонерним
товариством «Аграрний фонд» (далі по
тексту - позивач, новий кредитор) та
Державним підприємством «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» (далі по тексту - Зерновий
склад, первісний кредитор) укладено
договір №402-05/14 про відступлення права
вимоги (далі по тексту - Договір-2), за
умовами якого (п. 1.1. Договору-2) цей
Договір спрямований на регламентацію
цивільних правовідносин, ідо виникають
з приводу відступлення в порядку та на
умовах, визначених дим Договором та
чинним законодавством України,
Первісним кредитором Новому
Кредиторові права вимоги, належного
Первісному кредиторові, в межах яких
Новий кредитор стає кредитором за
договором складського зберігання
зерна від 05.05.2011 р. № 188/11, укладеним між
Первісним кредитором та Аграрним
фондом (01001, м. Київ вул. Б. Грінченка, 1,
) (надалі іменується
«Боржник»).

Відповідно до п. 1.2. Договору-2, за цим
Договором Новий кредитор одержує право
замість Первісного кредитора вимагати
від Боржника належного виконання всіх
зобов'язань за договором складського
зберігання зерна від 05.05.2011 р. № 188/11,
укладеним між Первісним кредитором та
Боржникам (далі - Основний договір).

Згідно з п. 1.3. Договору, право вимоги, що
відступається Новому кредиторові,
засвідчується договором складського
зберігання зерна від 05.05.2011 р. № 188/11,
складською квитанцією на зерно АФ 960504
(1325) від 11.12.2013 p., актами виконаних робіт
(наданих послуг) з 01.04.2014 р. по 10.07.2014 р. до
договору складського зберігання зерна
від 05.05.2011 р. №888/11, розрахунком обсягів
коштів за зберігання об'єктів
державного дійового регулювання.

Відповідно до п. 2.1. Договору, первісний
кредитор передає належне йому право
вимоги виконання зобов'язання
Боржником, що виникло за договором
складського зберігання зерна від 05.05.2011
р. № 188/11 (далі - Основний Договір), а
Новий кредитор приймає право вимоги, що
належить Первісному кредитору за
Основним Договором.

Згідно з п. 2.2. Договору, за цим
Договором під зобов'язаннями Боржника
розуміється грошовий борг (грошове
зобов'язання) у сумі 51 684,01 грн.
(п'ятдесят одна тисяча шістсот
вісімдесят чотири гри. 01 коп.), що виник
на підставі Основного Договору.

Листом від 05.08.2014 року відповідача
повідомлено про зміну кредитора у
зобов'язанні з Державного підприємства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» на Публічне
акціонерне товариство «Аграрний фонд».

06.08.2014 року позивачем, на виконання умов
Договору-2, перерахована Державному
підприємству «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» 51 684,01 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи випискою з
банку.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти внесення плати за отримані
послуги зі зберігання зерна відповідно
до умов Договору, у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість в
розмірі 51 684,01 грн.

На підтвердження позовних вимог
позивач надав суду акти виконаних
робіт за спірний період, однак
відповідач ухилявся від підписання
вказаних актів та не надав суду жодного
доказу наявності законних причин для
відмови від прийняття послуг, на
підтвердження іншого суду не надано
жодного доказу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 ЦК України,
плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Статтею 24 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» передбачено, що
зерно підлягає зберіганню у зернових
складах. Власники зерна мають право
укладати договори складського
зберігання зерна на зберігання зерна у
зернових складах з отриманням
складських документів на зерно, а також
зберігати зерно у власних
зерносховищах.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»,
плата за зберігання зерна, строки її
внесення встановлюються договором
складського зберігання зерна

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що Державне підприємство
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» взяті на себе
зобов'язання виконало належним чином,
надало відповідачеві послуги зі
зберігання зерна за відповідну плату
згідно умов Договорів, а відповідач в
порушення умов Договорів не сплатив на
користь Державного підприємства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» плату за фактично
отримані послуги зі зберігання зерна в
розмірі 51 684,01 грн. за період з квітня 2014
року по липень 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги

З врахуванням факту укладання між
Позивачем та Державним підприємством
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» Договору-2, право
грошової вимоги в розмірі 51 684,01 грн. зі
сплати вартості послуг зі зберігання
зерна перейшло від Державного
підприємства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» до Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд» (позивач).

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач визнав позовні вимоги,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в розмірі 51
684,01 грн. нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України,
Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.
Київ, ВУЛИЦЯ ГРІНЧЕНКА, будинок 1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Аграрний
фонд» (01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ Б. ГРІНЧЕНКА,
будинок 1, ) 51 684
(п'ятдесят одну тисячу шістсот
вісімдесят чотири) грн. 01 коп. -
основного боргу, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 12.12.2014 року.