ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 922/5040/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробудпереробка
ЛТД", м. Харків до Приватного
підприємства "Торги. У А", м. Харків про
стягнення 423 437,80 грн. за участю
представників:

позивача - Корольчука Ю.Ю. (дов. № 228 від
21.11.2014р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агробудпереробка
ЛТД", звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Приватного
підприємства "Торги. У А" (надалі -
Відповідач) заборгованості у розмірі 423
437,80 грн. Також просить суд покласти на
Відповідача судовий збір.

Від Позивача заяв та клопотань не
надійшло, супровідним листом надав до
суду додаткові документи, які суд
долучає до матеріалів справи. У
судовому засіданні позовні вимоги
підтримує та просить суд задовольнити
їх у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове
засідання не з'явився, у наданому
клопотанні просить суд відкласти
розгляд справи. Вимоги ухвали суду не
виконав. Про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 09 лютого 2007
року було порушено провадження у
справі №Б-50/245-07 про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробудпереробка
ЛТД».

Постановою Господарського суду
Харківської області від 11 жовтня 2012
року у справі №Б-50/245-07 ТзОВ
«Агробудпереробка ЛТД» визнано
банкрутом, відкрито відносно нього
ліквідаційну процедуру. Ліквідатором
боржника призначено арбітражного
керуючого Рибія Олега Володимировича.

Відповідно до вимог Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ліквідатором було сформовано
ліквідаційну масу банкрута та
вживалися заходи з реалізації майна, що
увійшло до складу ліквідаційної маси.
Для проведення процедури реалізації
майна банкрута у визначеному згаданим
Законом порядку, до участі в справі про
банкрутство позивача Господарським
судом Харківської області було
залучено Приватне підприємство
«ТОРГИ.УА».

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агробудпереробка
ЛТД» та Приватним підприємством
«ТОРГИ.УА» було укладено Договір про
проведення відкритих торгів у формі
аукціону №02/140114 від 14 січня 2014 року.
Згідно з умовами зазначеного Договору
відповідач (виконавець) зобов'язався за
свій рахунок провести аукціони з
продажу майна (позивача), відповідно до
норм Цивільного кодексу України про
доручення, положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
про продаж майна в провадженні у справі
про банкрутство, а Позивач (замовник)
зобов'язався сплатити Відповідачеві
обумовлену Договором винагороду.

Договір був укладений сторонами у
письмовій формі, у вигляді єдиного
документу та підписаний
уповноваженими представниками сторін.
Сторонами було погоджено всі істотні
умови Договору. На виконання умов
вказаного Договору № 02/140114 від 14 січня
2014 року Відповідачем було організовано
(у порядку визначеному умовами
Договору та положеннями Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»)
та проведено аукціон від 29 квітня 2014
року з продажу майна Позивача. На
реалізацію було виставлено таке майно:
- нежитлові будівлі (склади - ангари),
літер «Д», загальною площею 534,5 кв.м.; -
доріжне (тверде) покриття, загальною
площею 21 725 кв.м.; - зелені насадження,
загальною площею 527 кв.м.

Все майно розташовано за адресою:
Київська область, Бориспільський
район, вул. Польова, буд. 26 «а».
Визначена позивачем початкова
вартість майна становила 478 220
(чотириста сімдесят вісім тисяч двісті
двадцять) гривень 00 копійок.

За результатами аукціону відповідачем
було складено Протокол №1 з проведення
аукціону від 29 квітня 2014 року,
відповідно до якого переможцем
аукціону було визначено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Бориспільміськбуд». Запропонована
переможцем аукціону ціна
реалізованого майна склала 526 042 грн. 00
коп. (п'ятсот сорок шість тисяч сорок
дві) гривні 00 копійок.

До початку проведення аукціону ТзОВ
«Бориспільміськбуд» сплатило на
рахунок Відповідача гарантійний
внесок в розмірі 10% відсотків від
початкової вартості майна, що складає 47
822 грн. 00 коп. (сорок сім тисяч вісімсот
двадцять дві гривні 00 копійок). Це
підтверджується Платіжним дорученням
№2612 від 17 квітня 2014 року та визнано
самим Відповідачем (пункт 15 Протоколу
№1 з проведення аукціону від 29 квітня
2014 року), а тому згідно вимог статті 35
Господарського процесуального кодексу
України не потребує доказування.

Відповідно до пункту 18 Протоколу №1 з
проведення аукціону від 29 квітня 2014
року переможець торгів повинен
протягом п'яти днів з дня одержання
проекту договору підписати його та
перерахувати кошти за придбане майно у
сумі 478 220 гривень 00 коп. розрахунковий
рахунок Відповідача.

Платіжним дорученням № 2729 від 07 травня
2014 року ТзОВ «Бориспільміськбуд»
перерахувало відповідачеві вказані
грошові кошти у сумі 478 220 гривень 00
копійок. Таким чином, ТзОВ
«Бориспільміськбуд» повністю
розрахувалося за придбане на аукціоні
майно Позивача.

Відповідно до умов Договору про
проведення відкритих торгів у формі
аукціону №02/140114 від 14 січня 2014,
Відповідач має отримати винагороду в
сумі 10% від ціни реалізації, тобто 52 604
грн. 20 коп.

Відповідно до платіжного доручення за
№ 35 від 30.10.2014 року відповідач сплатив
(повернув) позивачу частину
заборгованості в розмірі 50 000 грн. 00 коп.
(п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Незважаючи на викладені обставини,
Відповідач решту одержаних ним від
переможця аукціону грошових коштів, за
вирахуванням своєї винагороди в сумі 52
604 грн. 20 коп. та частково сплаченої
заборгованості в сумі 50 000 грн. 00 коп., -
позивачеві не перерахував, хоча не має
жодного права на володіння ними.

Тобто, загальна заборгованість, яку має
повернути Відповідач до Позивача
становить: 526 042 грн. 00 коп. - 52 604 грн. 20
коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 423 437 грн. 80 коп.,
тобто грошову суму в розмірі 423 437 грн. 80
коп. (чотириста двадцять три тисячі
чотириста тридцять сім гривень 80
копійок).

Згідно з підпунктом 3.1. Договору про
проведення відкритих торгів у формі
аукціону №02/140114 від 14 січня 2014 року
Відповідач зобов'язаний «приймати на
свої банківські рахунки гарантійні та
реєстраційні внески у розмірах
встановлених Законом та цим Договором;
приймати на свої банківські рахунки
кошти за придбане майно від переможця
аукціону та в подальшому
перераховувати їх на банківські
рахунки згідно листів Замовника
аукціону».

Листом №179 від 01 липня 2014 року позивач
повідомив відповідача про
необхідність перерахувати одержані
від ТзОВ «Бориспільміськбуд» грошові
кошти на рахунок Позивача.

Листом №181 від 15 липня 2014 року позивач
повторно звернувся до відповідача з
проханням перерахувати належні
Позивачеві грошові кошти.

28 серпня 2014 року позивач втретє
звернувся до відповідача з вимогою про
перерахування грошових коштів
(вихідний №181 від 28 серпня 2014 року).

На жоден з цих листів-вимог відповідач
не надав письмової відповіді та не
вчинив дій, які би свідчили про
перерахування позивачу суми
заборгованості.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши присутніх представників
сторін, повністю, всесторонньо, за
своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків виникають з договорів та
інші правочини. Господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать ст. 174
Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637 ЦК
України, а порядок укладення, зміна і
розірвання договору статями 638-647, 649,
651-654 ЦК України. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Згідно статті 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно із
статтею 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України
передбачається, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них,
враховуючи, що позивачем надано докази
безспірності заборгованості
відповідача у сумі заявлених вимог, суд
задовольняє позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи з загальних засад і змісту
законодавства України. Мотивувальна
частина рішення повинна містити
встановлені судом обставини, а також
оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
Відповідача.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129
Конституції України, статтями 173, 174, 179,
180, 193 ГК України та ст.ст. 6, 14, 509, 510, 525 - 527,
598, 599, 610, 611, 626 - 647, 649, 651 - 654, ЦК України,
керуючись статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства
«ТОРГИ.УА» (61145, місто Харків, вул.
Клочківська, буд. 111 «А», ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробудпереробка
ЛТД» (61045, місто Харків, вул. Тобольська,
42, ) 423 437 гривень 80 коп.
(чотириста двадцять три тисячі
чотириста тридцять сім грн. 80 коп.)
заборгованості та суму у розмірі 8 468
гривень 76 коп. (вісім тисяч чотириста
шістдесят вісім грн. 76 коп.) судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2014 р.

Суддя І.П. Жигалкін