ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014р.
Справа №917/2267/14

за позовом публічного акціонерного
товариства «Крюківський
вагонобудівний завод»

до приватного виробничо-комерційного
підприємства «Пружини Сервіс»

про стягнення 1032593грн. 04коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

в засіданні суду до перерви:

від позивача: Расторгуєва О.С.

від відповідача: не з'явився;

в засіданні суду після перерви:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Рішення прийняте після перерви
оголошеної в судовому засіданні
09.12.2014р. до 16год. 00хв. 09.12.2014р.

Розглядається позовна заява про
стягнення 1032593грн. 04коп. заборгованості
по договору №458/17-39 юр від 20.02.2012р.

Відповідач вимоги ухвал суду від 07.11.2014
р. та від 19.11.2014р. не виконав. Копії ухвал
суду від 07.11.2014 р. та від 19.11.2014р.
надіслані на адресу відповідача,
зазначену у позовній заяві, яка
відповідає його адресі, зазначеній у
копії витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повернулися до суду
не врученими з відміткою пошти
«відмова від одержання» (а.с.99-102, 157-160).

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та
статті 87 Господарського
процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
проведення судового засідання.

Відповідач відзиву на позов не надав, в
зв'язку з цим cправа розглядається за
наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

В засіданні суду згідно статті 85
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) оголошені вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача
1032593грн. 04коп. заборгованості по
договору №458/17-39 юр від 20.02.2012р.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 20.02.2012р. між
приватним виробничо-комерційним
підприємством «Пружини сервіс»
(відповідачем) та публічним
акціонерним товариством «Крюківський
вагонобудівний завод» (позивачем) було
укладено договір №458/17-39 юр на
виконання послуг із давальницької
сировини, за умовами якого позивач
доручає, а відповідач приймає на себе
зобов'язання з виконання послуг, а саме
виготовлення продукції пружинного
виробництва з матеріалу замовника.
Позивач вказує, що відповідач із
частини давальницької сировини не
виготовив продукції в кількості,
передбаченій умовами договору, в
результаті чого виник залишок
давальницьких матеріалів.

Дослідивши надані у справі докази, суд
при вирішенні спору виходить з
наступного:

Згідно наданої позивачем копії
договору №458/17-39 юр від 20.02.2012р. (а.с.108-111)
(далі - договір) позивач (замовник)
доручає, а відповідач (виконавець)
приймає на себе зобов'язання з
виконання послуг, а саме виготовлення
продукції пружинного виробництва з
матеріалу замовника, в асортименті,
кількості, одиницях виміру та за ціною,
визначеними в специфікаціях, що є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 837 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
зобов'язанням другої сторони
(замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Виходячи з викладеного, вказаний
позивачем договір на виконання послуг
із давальницької сировини №458/17-39 юр
від 20.02.2012р. по своїй суті є договором
підряду.

Згідно частини 1, 2 статті 840 ЦК України,
якщо робота виконується частково або в
повному обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу.
Підрядник зобов'язаний надати
замовникові звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.
Якщо робота виконується з матеріалу
замовника, у договорі підряду мають
бути встановлені норми витрат
матеріалу, строки повернення його
залишку та основних відходів, а також
відповідальність підрядника за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків.

Виходячи з наданої позивачем копії
договору в договорі не встановлені
норми витрат матеріалу, строки
повернення його залишку та основних
відходів, а також відповідальність
підрядника за невиконання або
неналежне виконання своїх обов'язків.
Договором також не передбачено
обов'язок оплати відповідачем
(підрядником) отриманих від замовника
матеріалів.

Як зазначалося вище, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 1032593грн. 04коп.

Доказів виникнення у відповідача
грошового зобов'язання і, відповідно,
заборгованості за таким зобов'язанням
позивач не навів та не надав.

Посилаючись на статтю 841 ЦК України,
якою визначено, що підрядник
зобов'язаний вживати усіх заходів щодо
збереження майна, переданого йому
замовником, та відповідає за втрату або
пошкодження цього майна, позивач не
навів доказів, що така
відповідальність настає у формі
обов'язку відповідача (підрядника)
оплатити матеріали замовника.

В поясненні від 09.12.2014р. №1-62 юр позивач
посилається на те, що відповідно до
статті 841 ЦК України підрядник
зобов'язаний вживати усіх заходів щодо
збереження майна, переданого йому
замовником, та відповідає за втрату або
пошкодження цього майна, і з
врахуванням ст. 8 ЦК України, позивач
вважає за необхідне застосувати
аналогію закону, а саме положення ЦК
України про зберігання - ст. 951 ЦК
України, відповідно до якої збитки,
завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем, а саме: у
разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості, у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість.

Зазначені доводи позивача судом не
враховуються, оскільки вимога про
стягнення збитків позивачем не
заявлялась. Предметом спору у даній
справі є вимога позивача про стягнення
заборгованості.

Позивач у поясненнях від 09.12.2014р. №1-62 юр
зазначаючи, що згідно ст.. 951 ЦК України
зберігач відшкодовує поклажодавцю
збитки в розмірі вартості речі просить
стягнути з відповідача вартість
невикористаного залишку давальницької
сировини у розмірі 1032593грн. 04коп.

Статтею 22 ГПК України визначено, що до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Розгляд справи по суті розпочався в
засіданні суду 19.11.2014р. Вказані в
поясненні від 09.12.2014р. вимоги заявлені
09.12.2014р. В зв'язку з цим заявлені в
поясненні від 09.12.2014р. вимоги позивача
залишаються без розгляду.

Згідно статті 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Стаття 33 ГПК України визначає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Таким чином, стаття 33 ГПК України
обов'язок доказування позовних вимог
покладається на позивача.

Позивач не довів правомірність вимог,
не надав суду доказів на підтвердження
заборгованості відповідача, зокрема,
позивач не обґрунтував обов'язок
відповідача оплатити залишок
давальницьких матеріалів та ін.

З врахуванням викладеного позов
задоволенню не підлягає.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в позові повністю.

Суддя
Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 15.11.2014р.