ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 911/4485/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачальна
компанія енергозбереження», Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Гатне

до Крушинської сільської ради,
Київська область, Васильківський
район, с. Крушинка

про стягнення 30962,55 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Дзенік С.І.
(довіреність №25 від 8 жовтня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачальна
компанія енергозбереження» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Крушинської сільської ради (далі -
відповідач) про стягнення 30962,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договорів №18 від 2
квітня 2013 року та №47 від 1 листопада 2013
року, а саме, відповідач не повністю
сплатив грошові кошти за надані
позивачем послуги, в результаті чого за
ним утворилась заборгованість в
розмірі 14534,74 грн. Додатково, за
прострочення виконання зобов'язання
позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 12126,47 грн., 3% річних в розмірі
2664,48 грн. та інфляційні втрати в розмірі
1636,86 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 21 жовтня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 11 листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року на
підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи відкладено на 25 листопада 2014
року.

Ухвалою суду від 25 листопада 2014 року на
підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи відкладено на 9 грудня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

Представник позивача у судові
засідання 11 листопада 2014 року, 25
листопада 2014 року та 9 грудня 2014 року не
з'являвся, причини неявки суду не
повідомляв.

9 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - учасник)
та відповідачем (за договором -
замовник) 2 квітня 2013 року укладено
договір постачання теплової енергії за
№18.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
учасник зобов'язується у 2013 році надати
замовнику теплову енергію, а замовник
зобов'язується оплачувати одержану
теплову енергію.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
замовником після пред'явлення
учасником рахунку на оплату послуг або
після підписання сторонами акта.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що
споживач зобов'язується сплатити за
отриману теплову енергію в строк до 10
числа місяця, наступного за місяцем
споживання.

Відповідно до пункту 5.1 договору,
термін надання послуг: з 1 січня 2013 року
по 31 грудня 2013 року, включно.

Крім того, 1 листопада 2013 року між
позивачем (за договором - учасник) та
відповідачем (за договором - замовник)
укладено договір постачання теплової
енергії за №47.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
учасник зобов'язується у 2013 році надати
замовнику теплову енергію, а замовник
зобов'язується оплачувати одержану
теплову енергію.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
замовником після пред'явлення
учасником рахунку на оплату послуг або
після підписання сторонами акта.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що
споживач зобов'язується сплатити за
отриману теплову енергію в строк до 10
числа місяця наступного за місяцем
споживання.

Відповідно до пункту 5.1 договору,
термін надання послуг: з 8 жовтня 2013
року по 31 грудня 2013 року, включно.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як зазначає позивач, заборгованість
відповідача за неналежне виконання
умов договорів становить, 14534,74 грн.,
проте, доказів виникнення зазначеної
заборгованості до суду не подав.

Ухвалами суду від 11 листопада 2014 року
та від 25 листопада 2014 року позивача
було зобов'язано подати до суду докази
фактичного постачання теплової
енергії на спірну суму.

Натомість, на виконання вимог ухвали
суду представником відповідача до суду
було подано наступні документи, які
підтверджують відсутність
заборгованості відповідача, а саме: акт
прийому-передачі наданих послуг від 4
листопада 2013 року на суму 19999,54 грн. та
платіжне доручення №431 від 5 листопада
2013 року на загальну суму 19999,54 грн.; акт
прийому-передачі наданих послуг від 18
грудня 2013 року на суму 39999,07 грн. та
платіжне доручення №446 від 20 грудня 2013
року на загальну суму 39999,07 грн.; акт
прийому-передачі наданих послуг від 18
грудня 2013 року на суму 50497,01 грн. та
платіжне доручення №1175 від 20 грудня 2013
року на загальну суму 50497,01 грн.; акт
прийому-передачі наданих послуг від 4
листопада 2013 року на суму 24971,40 грн. та
платіжне доручення №1094 від 5 листопада
2013 року на загальну суму 24971,40 грн.; акт
прийому-передачі наданих послуг від 3
вересня 2013 року на суму 12142,44 грн. та
платіжне доручення №995 від 6 вересня 2013
року на загальну суму 12142,44 грн.

Отже, з поданих документів вбачається,
що, теплова енергія, поставка якої
підтверджена актами прийому-передачі
наданих послуг (наявних в матеріалах
справи), була повністю та вчасно
оплачена відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, щодо відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 14534,74 грн.
заборгованості.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Як вже зазначалось, судом встановлено,
що поставлену позивачем теплову
енергію відповідач сплачував вчасно та
у повному обсязі, а тому, суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача пені у розмірі 12126,47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вже зазначалось, відповідач не
допускав прострочення грошових
зобов'язань за договорами №47 та №18, а
тому, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 1636,86 грн. та 3% річних у розмірі
2664,48 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено - 12 грудня 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць