КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 927/1520/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Орєхов С.П., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014

у справі № 927/1520/14 (суддя Репех В.М.)

за позовом Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Харківський авіаційний
сільськогосподарський комплекс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"

про стягнення 498440,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014 у
справі № 927/1520/14 позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільськогосподарський
комплекс" заборгованості в сумі 480465,00
грн., нарахованого на суму боргу
індексу інфляції в сумі 5052,44 грн., три
проценти річних з простроченої суми в
розмірі 1384,65 грн. та пені в сумі 11538,74
грн., судового збору в сумі 9968,82 грн.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням місцевого господарського
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"
звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати,
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 08.12.2014р.

08.12.2014 скаржник в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви (ч. 1
ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів вважає за необхідне
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами та за відсутності
представника скаржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

08.12.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014 у
справі № 927/1520/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

01.07.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільськогосподарський
комплекс" в особі генерального
директора Терзяна Гранта
Єнокентійовича (Виконавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг" в
особі директора Швидченка Олега
Володимировича (Замовник) був
укладений договір № 23/АБР на
авіаційно-біологічні роботи (надалі -
договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.6, 4.1, 5.1-6.3
договору Замовник доручає, а
виконавець бере на себе зобов'язання з
виконання робіт по розселенню
трихограми на полях замовника, по
посівах кукурудзи. Площа для обробки
складає 15285 га. Необхідне паливо для
виконання робіт забезпечує виконавець.

За своєю правовою природою договір є
договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно п. п.2.1., 2.2 договору, вартість
послуг визначається сторонами по факту
надання послуг та фіксується в Актах
прийому-передачі наданих послуг;
загальна сума договору складає суму
всіх актів прийому-передачі наданих
послуг.

Акт прийому-здачі виконаних робіт по
розселенню трихограм складається і
підписується в двосторонньому порядку
на підставі візуального спостереження
за якістю РТ під час робіт, огляду
трихограмниць на наявність в них
залишку трихограми після закінчення
робіт по розселенню трихограм.

Актом прийому-здачі робіт визначається
фактично виконаний обсяг робіт,
вартість виконаних робіт і терміни їх
остаточної оплати.

Термін складання та підписання акту
прийому-передачі у день закінчення
виконання розселення трихограм.

У разі неможливості з яких-небудь
причин своєчасного підписання Акту
прийому-передачі, підставою для
розрахунку між сторонами є технічне
завдання, за цінами встановленими
протоколом погодження договірної ціни.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими
особами сторін договору і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Факт надання відповідачу послуг
підтверджується підписаними
двостороннім актом здачі-приймання
виконаних робіт від 06.08.2014 р. на
загальну суму 687825,00 грн., замовник
претензій до якості робіт не має. За
виконання робіт і переліт повітряних
суден до місця роботи замовник повинен
провести остаточну оплату до 15 жовтня
2014 р.

Суд зазнає, що договір, акт
здачі-приймання виконаних робіт,
підписані в двосторонньому порядку
повноваженими представниками сторін
без будь-яких зауважень і застережень
та скріплені їх печатками.

До того ж, договір не визнаний в
судовому порядку недійсним, що є
підставою для виникнення у сторін
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору
не повністю виконав взяті на себе
зобов'язання по оплаті отриманих
послуг, лише на суму 207360,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Ціна робіт, а також додаткових витрат
виконавця, пов'язаних з проведенням
розселення трихограм, і форма оплати
визначаються в протоколі погодження
договірної ціни.

Сторони прийшли до згоди відносно
наступного порядку розрахунку:

- до початку робіт замовник за
узгодженням з виконавцем робить
передоплату за 10 днів до розселення
трихограм у розмірі 30% вартості
запланованого об'єму робіт за два
внесення;

- 20% протягом 2 днів після кожного
внесення після підписання актів
виконаних робіт;

- 25% суми, що залишилася до 15 вересня 2014
р.;

- 25% суми, що залишилася (остаточний
розрахунок), до 15 жовтня 2014 р.

Оплата робиться шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок виконавця, або іншим не
забороненим законодавством України
способом, у тому числі шляхом видачі
векселя (в т.ч. авальованого).

Для здійснення передоплати виконавець
надає замовнику рахунок-фактуру.

З аналізу викладених норм вбачається,
що договір про надання послуг є
оплатним, і обов'язок виконавця надати
послугу відповідає обов'язку замовника
цю послугу прийняти та оплатити.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Оскільки договір про надання послуг є
оплатним, то обов'язок відповідача за
договором оплатити отримані послуги
виникає згідно з положеннями Закону.

Як вбачається з матеріалів справи
Відповідач частково розрахувався з
позивачем за виконані роботи в сумі
207360,00 грн., на підтвердження чого
позивач надав виписку по рахунку за
період 15.07.2014 по 17.07.2017 р.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості, визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
правомірно були задоволені судом
першої інстанції.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
індекс інфляції, 3% річних та пені.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п. 6.4 Договору № 23/АБР у
випадку порушення замовником термінів
оплати по розселенню трихограм,
Замовник сплачує Виконавцю суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь термін прострочення і
штраф 0,3% від суми боргу за кожен день
прострочення до моменту остаточного
погашення заборгованості.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином в силу наведених положень
законодавства, пеня може бути стягнута
саме в разі, якщо таке передбачено
договором (встановлено за згодою
сторін).

Врахувавши зазначене, місцевим
господарським судом обґрунтовано
задоволено вимогу позивача про
стягнення пені в розмірі 11538,74 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та процентів річних не є штрафними
санкціями, а є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(виплати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Зазначену позицію також підтримує і
Верховний Суд України (постанова
Верховного суду України від 23.01.2012р. у
справі №37/64). Врахувавши зазначене,
місцевим господарським судом
обґрунтовано задоволено вимогу
позивача про стягнення 3% річних в
розмірі 1384,65 грн. і індекс інфляції в
розмірі 5052,44 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову частково.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду Чернігівської
області від 28.10.2014 у справі № 927/1520/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрікор
Холдинг" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014 у
справі № 927/1520/14 - без змін/

2. Матеріали справи № 927/1520/14 повернути
до господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко