м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
до Комунального
підприємства по утриманню житлового
Печерського району м.
Києва «Печерськжитло»
про стягнення 72 932,33 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Глотова С.О. - по дов.
№155/1/03-3635 від 11.09.2014р.
Від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заявлено позов про стягнення з
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" заборгованості з
технічного обслуговування
димоветниляційних каналів від газових
приладів мереж в розмірі 66 303,77 грн.
основного боргу та 6 628, 56 грн. - пені.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення вимог чинного
законодавства України та умов Договору
не виконав свої зобов'язання перед
позивачем по оплаті наданих позивачем
послуг, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.11.2014 року порушено
розгляд справи призначено на 17.12.2013
17.12.2014р. через відділ діловодство
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про уточнення
позовних вимог. Відповідно до даної
заяви позивач просить стягнути з
та 3 956, 82 грн. пені.
Суд розглянувши дану заяву відзначає
наступне, передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції.
Під збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. ГПК, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
- подання іншого (ще одного) позову, чи
- збільшення або зменшення розміру
- об'єднання позовних вимог, чи
- зміну предмета або підстав позову.
З урахуванням викладеного, суд
розцінює заяву позивача про уточнення
позовних вимог, як заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
В судовому засіданні 17.12.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог. .
Представник відповідача відзив на
позов не надав, явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином. Ухвалу суду про порушення
провадження у справі представник
відповідача отримав 28.11.2014р.
У відповідності з положеннями п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.
В матеріалах справи міститься
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення, яке
свідчить про те, що відповідачем
28.11.2014р. була отримана ухвала суду від
21.11.2014р., у зв'язку з чим, відповідач був
повідомлений про розгляд справи
судом.
Оскільки відповідач не з'явився у
судове засідання, не зважаючи на
належне повідомлення про розгляд
справи, суд на підставі ст. 75 ГПК
України, розглядає справу за
наявними в ній матеріалами та доказами.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.12.2014 року
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

29.04.2013 року між КП
"Київжитлоспецексплуатація" (далі -
виконавець) та КП по утриманню
житлового господарства Печерського
району м. Києва "Печерськжитло" (далі -
замовник) укладено договір №26 про
надання послуг з технічного
обслуговування димовентиляційних
каналів від газових приладів (далі -
договір).

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір №26 від 28.04.2013 є
договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 180 Господарського
кодексу України передбачено, що при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Пунктом 1.1 договору сторони погодили,
що виконавець зобов'язується надати
послуги з технічного обслуговування
димовентиляційних каналів від газових
приладів, а замовник - прийняти і
оплатити такі послуги.

Ціна договору становить 291 191,42 грн. у
тому числі ПДВ: 48 531,90 грн. (п. 4.1
договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що
оплата послуг замовником здійснюється
шляхом безготівкових розрахунків у
національній валюті України за
реквізитами виконавця протягом 30
(тридцяти) робочих днів з дати
прийняття послуг замовником за актом
надання послуг.

Цей договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31.03.2013 року, а в
частині розрахунків до їх повного
виконання (п. 9.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони
погодили адреси об'єктів на яких будуть
надаватися послуги та вартість послуг.

Судом встановлено, що на виконання
взятих на себе зобов'язань за договором
позивач надав відповідачу обумовлені
договором послуги на суму 291 146,32 грн., що
підтверджується підписаними
представниками сторін актами
приймання виконаних робіт.

В ході розгляду спору судом
встановлено, що зобов'язання
встановлені в договорі, відповідач не
виконав в повному обсязі, послуги
оплатив частково в сумі 224 842,55 грн.
Заборгованість відповідача перед
позивачем становить 66 303,77 грн.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Листом № 155/1/03-3966 від 30.09.2013, що
направлений відповідачу поштою,
позивач звернувся до відповідача з
вимогою сплатити заборгованість за
надані послуги у розмірі 66303,77 грн. та
пені 6 628, 56 грн.

Отже, з урахуванням приписів статті 530
ЦК України на момент розгляду справи
судом строк виконання відповідного
грошового зобов'язання по оплаті
наданих послуг настав.

Однак, відповідач свого обов'язку щодо
сплати наданих послуг не виконав.

Матеріалами справи підтверджено, що
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань по оплаті наданих послуг за
КП по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" перед КП
"Київжитлоспецексплуатація"
утворилась заборгованість в розмірі 66
303,77 грн.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу
України цивільні обов'язки виконуються
в межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення
(ч. 2 ст. 612 ЦК України).

В ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
При цьому відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів на спростування своєї вини в
невиконанні зобов'язання з оплати
наданих позивачем послуг згідно з
договором.

Факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений, у зв'язку з чим, суд
вважає заявлені вимоги про стягнення з
відповідача 66 303,77 грн. обґрунтованими,
а отже такими, що підлягають
задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням грошових зобов'язань за
договором позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 3956,82 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
встановлено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.3 договору, замовник
за прострочення оплати виконаних робіт
сплачує виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
неоплачуваної суми за кожен день
прострочення..

Дії відповідача є порушенням вимог
договорів, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, Цивільного кодексу
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд
погоджується з розрахунком пені в
розмірі 3 965,82грн., наданим позивачем, і
вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст.
75, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" (01103, м. Київ, бульвар
Дружби Народів, будинок 30/1;
ідентифікаційний код: 03366569) на користь
комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" (01001, м.
Київ, вулиця Володимирська, 51-а,
ідентифікаційний код: 03366500) суму
основного боргу в розмірі 66 303 грн.. 77
коп., пеню в розмірі 3956 грн.. 82 коп., а
також витрати по сплаті судового збору
в розмірі 1 827 грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

СуддяТрофименко Т.Ю.