ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 910/7885/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів Воліка
І.М.,

Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю
"УПІ-МАГІСТРАЛЬ" на
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 18.08.2014 р. (суддя Бондарчук
В.В.)та на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014 р. (судді: Руденко М.А.,
Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.)у
справі№910/7885/14 господарського суду
міста Києваза позовомДержавного
підприємства "Український
транспортно-логістичний
центр"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"УПІ-МАГІСТРАЛЬ"простягнення 23 871 грн. 45
коп. за участю представників: від
позивача не з'явились від відповідача
Король С.О., довіреність б/н від 20.05.2014
р.В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Державне підприємство
"Український транспортно-логістичний
центр" (далі - ДП "Український
транспортно-логістичний центр")
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПІ-МАГІСТРАЛЬ" (далі
- ТОВ "УПІ-МАГІСТРАЛЬ ") про стягнення 23
871 грн. 45 коп.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 р. у справі №910/7885/14,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду 21.10.2014 р.,
задоволено позов, стягнуто з
відповідача на користь позивача 23 871
грн. 45 коп. пені.

Вказані судові акти обґрунтовані
доведеністю факту наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем, а, отже, і наявністю підстав
для застосування до відповідача
штрафних санкцій у вигляді пені.

Не погодившись з судовими рішеннями,
прийнятими господарськими судами
попередніх інстанцій, ТОВ
"УПІ-МАГІСТРАЛЬ" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014 р., рішення господарського суду
міста Києва від 18.08.2014 р. у справі
№910/7885/14 та прийняти нове рішення про
відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована
неправильним застосуванням
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме порушенням принципу повноти та
всебічності встановлення обставин
справи.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 04.12.2014 р., колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Демидова А.М.,
судді: Волік І.М., Ємельянов А.С.
(доповідач у справі), касаційну скаргу
ТОВ "УПІ-МАГІСТРАЛЬ" прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
на 16.12.2014 р.

В судове засідання 16.12.2014 р. з'явився
представник відповідача.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія приходить до висновку про
можливість розгляду касаційної скарги
без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в касаційній скарзі, просив скасувати
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 р.,
рішення господарського суду міста
Київа від 18.08.2014 р. у справі №910/7885/14 та
прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, заслухавши представника
відповідача, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Предметом спору у справі №910/7885/14 є
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені за неналежне
виконання останнім своїх зобов'язань
за договором про надання послуг
№2145/1174-2012 від 27.12.2012 р.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27.12.2012 р. між
ДП "Український
транспортно-логістичний центр"
(основний виконавець) та ТОВ "УПІ -
Магістраль" (замовник) укладено договір
№2145/1174-2012 про надання послуг з
організації перевезень вантажів у
власних критих вагонах.

За умовами вищезазначеного договору,
позивач та співвиконавець
зобов'язалися за плату і за рахунок
відповідача виконати або організувати
виконання визначених цим договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішніх та міжнародних перевезень
вантажів у критих вагонах
співвиконавця.

Відповідно до п. 2.2.7 договору,
відповідач зобов'язався проводити
оплату за надані послуги, пов'язані з
організацією перевезень вантажів та
інші додаткові послуги, пов'язані з
перевезенням вантажів, які замовлені
відповідачем, відповідно до розділу 3
договору.

Згідно п. 3.1 та п. 3.2 договору, загальна
ціна договору складається із суми
наданих послуг, пов'язаних з
організацією перевезень вантажів,
вартість яких визначається сторонами
відповідно до п. 3.4.1 цього договору.
Оплата послуг відповідно до договору
здійснюється сторонами у національній
валюті України, на умовах попередньої
оплати.

При цьому, замовник зобов'язується
здійснювати попередню оплату за
послуги, пов'язані з організацією
перевезень вантажів, що замовлені
замовником, шляхом перерахування
коштів у сумах, що відповідають обсягу
замовлених послуг на поточний рахунок
основного виконавця, що передбачено п.
2.2.5 договору про надання послуг.

В п. 9.1 договору №2145/1174-2012 від 27.12.2012 р.
закріплено, що вказаний догорів
набирає чинності з 01.01.2013 р. та діє до
31.12.2013 р., а в частині проведення
розрахунків за надані послуги,
пов'язані з перевезенням вантажів - до
повного здійснення розрахунків.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, що закріплено в ст. 629
вказаного кодексу.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням іншої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
надану послугу, якщо інше не
встановлено договором. Положення цієї
глави можуть застосовуватися до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Таким чином, враховуючи приписи
вищенаведених норм чинного
законодавства, господарськими судами
попередніх інстанцій вірно
встановлено, що договір №2145/1174-2012 від
27.12.2012 р. за свою правовою природою є
договором про надання послуг, що має
оплатний характер.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 09.01.2013 р. по 31.05.2013 р.
позивачем було надано послуги згідно
умов договору на загальну суму 2 349 501
грн. 81 коп., що підтверджується актами
наданих послуг, підписаними
представниками сторін та скріпленими
їх печатками. Вказані акти містяться в
матеріалах справи та досліджувались
господарськими судами попередніх
інстанцій.

Проте, відповідач надані позивачем
послуги своєчасно не оплатив, що стало
підставою для звернення ДП
"Український транспортно-логістичний
центр" з позовом про стягнення штрафних
санкцій, а саме пені в сумі 23 871 грн.
45 коп.

Приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу
України закріплено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим кодексом, іншими законами та
договором.

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст. 549 Цивільного кодексу України).

При цьому, сторонами договору про
надання послуг №2145/1174-2012 від 27.12.2012 р.
погоджено та закріплено в п. 4.3
вказаного договору, що у разі
виникнення заборгованості за надані
послуги з організації перевезення
вантажів, сторони сплачують пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми боргу за
кожний день прострочення платежу до
моменту повного погашення
заборгованості (включаючи день сплати),
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені за неналежне
виконання останнім своїх зобов'язань з
оплати наданих послуг за договором
№2145/1174-2012 від 27.12.2012 р. в сумі
23 871 грн. 45 коп., господарські суди
попередніх інстанцій виходили з
доведеності факту прострочення
замовником здійснення попередньої
оплати за договором.

Крім того, господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем у справі
вірно визначений період, за який
нарахована пеня (з урахуванням
переривання строку позовної давності)
та її розмір.

Проте, судова колегія Вищого
господарського суду України не може в
повній мірі погодитись з наведеними
висновками господарських судів
попередніх інстанцій.

Так, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає,
що відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині судового
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у
рішенні доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог ст. 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

В порушення вказаної вимоги
процесуального законодавства,
господарські суди попередніх
інстанцій не спростували доводи
відповідача стосовно того, що
відповідно до п. 4.3 договору про надання
послуг з організації перевезень
вантажів у власних критих вагонах
№2145/1174-2012 від 27.12.2012 р. пеня має
нараховуватись у випадку виникнення
заборгованості з оплати наданих
послуг, а не на суму передоплати, тобто
з моменту фактичного надання
(споживання) таких послуг, а не з
моменту виникнення заборгованості з
передоплати замовлених, але ще не
наданих, послуг.

Разом з цим, господарські суди першої
та апеляційної інстанцій не встановили
факт наявності або відсутності
заборгованості відповідача перед
позивачем за вже надані послуги та не
визначили, з якого моменту та за
порушення яких саме грошових
зобов'язань замовник має сплачувати
виконавцю пеню відповідно до умов
договору про надання послуг №2145/1174-2012
від 27.12.2012 р.

Отже, неповно дослідивши фактичні
обставин справи та не з'ясувавши дійсні
права та обов'язки сторін господарські
суди попередніх інстанцій прийшли до
передчасних висновків у справі
№910/7885/14.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
XII1 Господарського процесуального
кодексу України" №11 від 24.10.2011 р.
встановлено, що, відповідно до ч. 1 ст. 47
Господарського процесуального кодексу
України судове рішення приймається за
результатами обговорення усіх
обставин справи, а частиною першою ст. 43
названого кодексу передбачено
всебічний, повний і об'єктивний розгляд
в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, скасувати рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції і передати справу на новий
розгляд, якщо суд припустився порушень
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи. Справа
направляється на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, якщо порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, допущені
тільки цим судом. У всіх інших випадках
справа направляється до суду першої
інстанції.

Враховуючи, що судами попередніх
інстанцій було встановлено не всі
обставини, які мають значення для даної
справи, суд касаційної інстанції
вважає за необхідне скасувати
попередні судові рішення у справі
№910/7885/14 та передати вказану справу на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УПІ-МАГІСТРАЛЬ" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 р. у справі №910/7885/14
скасувати.

Справу №910/7885/14 передати на новий
розгляд до господарського суду міста
Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді:
І.М. Волік

А.С. Ємельянов