КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 44/249-б

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

за участі представників сторін:

ПАТ "Дельта Банк" - Мехед В.А.,
довіреність б/н від 11.11.2014р.

арбітр. кер. Хоменко О.А., предст. арбітр.
кер. Хоменка О.А. - Захаренко А.І.

розглянувши апеляційні скарги
публічного акціонерного

товариства "Дельта Банк" та
публічного акціонерного товариства

"Український Бізнес Банк"

на ухвалу господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р.

у справі №44/249-б (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіт-IV СОМ"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. затверджено звіт
ліквідатора, ліквідаційний баланс
банкрута - товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) "Ланіт-IV
СОМ" станом на 01.10.2013р., ліквідовано
банкрута як юридичну особу, визнано
погашеними кредиторські вимоги
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) "Український Бізнес Банк",
ТОВ "Система масових платежів України",
ТОВ "Український промисловий банк", ПАТ
"Дельта Банк", всього на загальну суму
26336024 (двадцять шість мільйонів триста
тридцять шість тисяч двадцять чотири)
грн. 60 коп., провадження у справі
припинено, інше.

Не погоджуючись, ПАТ "Дельта Банк"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду, подавши
апеляційну скаргу в якій просило
скасувати ухвалу господарського суду
міста Києва від 10.02.2014р. у справі №44/249-б,
матеріали справи направити для
подальшого розгляду до суду першої
інстанції. Крім того, не погоджуючись з
вказаною ухвалою ПАТ "Український
Бізнес Банк" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду,
подавши апеляційну скаргу, в якій
просило скасувати ухвалу
господарського суду м. Києва від
10.02.2014р. у справі №44/249-б та прийняти
нове рішення, яким призначити нового
ліквідатора банкрута.

Наводячи підстави, з яких порушено
питання про перегляд оскарженої ухвали
скаржники посилались на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для розгляду справи та невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, наголошували на
порушенні норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 87
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 44 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
ТОВ "Ланіт-IV СОМ" було подано відзив на
апеляційну скаргу ПАТ "Український
Бізнес Банк", в якому викладено доводи
щодо необґрунтованості скарги,
зазначено про те, що позови до
дебіторів ліквідатором не подавалась з
об'єктивних підстав у зв'язку з
відсутністю у банкрута грошових коштів
для оплати судового збору, наведено
інші доводи та міркування в
підтвердження викладених обставин.

Апеляційні скарги ПАТ "Дельта Банк" та
ПАТ "Український Бізнес Банк" на ухвалу
господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. у справі №44/249-б були прийняті
до провадження, ухвалою Київського
апеляційного господарського суду (в
складі колегії суддів: головуючий
суддя Шипко В.В., судді Разіна Т.І.,
Сотніков С.В.) від 14.10.2014р. розгляд
справи відкладався на 28.10.2014р. У зв'язку
з перебуванням судді Шипка В.В. у
відпустці згідно з розпорядженням
керівника апарату суду №02-15/367 від
28.10.2014р., проведено повторний
автоматичний розподіл справ між
суддями, в результаті якого апеляційні
скарги передано судді Верховцю А.А.
Враховуючи перебування судді
Остапенка О.М. на лікарняному, судді
Шипка В.В. у відпустці, розпорядженням
заступника голови суду від 28.10.2014р. для
розгляду апеляційних скарг сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді Верховця А.А., суддів Доманської
М.Л., Пантелієнка В.О. Ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду (в складі колегії
суддів: головуючий суддя Верховець А.А.,
судді Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.)
від 28.10.2014р. розгляд апеляційних скарг
ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Український
Бізнес Банк" на ухвалу господарського
суду міста Києва від 10.02.2014р. у справі
№44/249-б призначено на 11.11.2014р. Ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.2014р.
задоволено заяви суддів Доманської
М.Л., Пантелієнка В.О. про самовідвід у
справі №44/249-б. Розпорядженням
секретаря судової палати від 11.11.2014р.,
враховуючи задоволення заяв про
самовідвід, для розгляду апеляційних
скарг ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ
"Український Бізнес Банк" на ухвалу
господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. у справі №44/249-б сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді Верховця А.А., суддів Остапенка
О.М., Шипка В.В. Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду (в
складі колегії суддів: головуючий
суддя Верховець А.А., судді Остапенко
О.М., Шипко В.В.) від 11.11.2014р. розгляд
апеляційних скарг ПАТ "Дельта Банк" та
ПАТ "Український Бізнес Банк" на ухвалу
господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. у справі №44/249-б призначено на
25.11.2014р. Ухвалою від 25.11.2014р. продовжено
строк розгляду на 15 днів, розгляд
апеляційних скарг відкладено на
09.12.2014р.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства та заслухавши
пояснення представників учасників
провадження у справі, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційні скарги
ПАТ „Дельта Банк" та ПАТ "Український
Бізнес Банк" слід задовольнити, а
ухвалу господарського суду міста Києва
від 10.02.2014 року - скасувати, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно ч. 2 ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ТОВ "Ланіт-ІV СОМ" звернулось до
господарського суду міста Києва з
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство вказаного
товариства в порядку ст. 51 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
чинної на момент подання заяви),
оскільки останнє має кредиторську
заборгованість в сумі 25935000,00 грн. і
неспроможне її погасити.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.09.2011р. за вказаною заявою
порушено провадження у справі №44/249-б.

Постановою господарського суду міста
Києва від 19.09.2011р. боржника визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатором
голову ліквідаційної комісії
(ліквідатора) боржника Литвина І.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.05.2012р. затверджено реєстр
вимог кредиторів ТОВ "Ланіт-ІV СОМ" на
загальну суму 26336024,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.04.2013р. задоволено заяву
Литвина І.О., припинено його
повноваження ліквідатора банкрута,
призначено ліквідатором ТОВ "Ланіт-ІV
СОМ" арбітражного керуючого Хоменка
О.А. та продовжено строк ліквідаційної
процедури банкрута на шість місяців, до
03.10.2013р.

02.10.2013р. до господарського суду міста
Києва надійшли на затвердження звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута; ліквідовано юридичну особу -
ТОВ "Ланіт-ІV СОМ"; припинено
провадження у справі.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що
ліквідатором були вжиті всі можливі
заходи, спрямовані на пошук та
виявлення майна банкрута. У зв'язку з
тим, що майнових активів банкрута для
задоволення вимог кредиторів не
виявлено, боржника визнано банкрутом,
звіт ліквідатора та ліквідаційний
баланс банкрута представлені суду,
виконані всі необхідні дії на стадії
ліквідації банкрута, передбачені
Законом, наявні всі підстави
ліквідувати банкрута - ТОВ "Ланіт-ІV
СОМ".

Проте, висновки місцевого
господарського суду колегія суддів
вважає передчасними, з огляду на
наступне.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції від 22.12.2011р. встановлено, що
положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

В даному випадку застосовується
положення Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції, чинній на момент порушення
справи про банкрутство.

Відповідно ст. 25 Закону ліквідатор з
дня свого призначення здійснює,
зокрема, такі повноваження:

- вживає заходів, спрямованих на
пошук, виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- реалізує майно банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 32 Закону про
банкрутство, після завершення всіх
розрахунків з кредиторами ліквідатор
подає до господарського суду звіт та
ліквідаційний баланс, до якого
додаються: показники виявленої
ліквідаційної маси (дані її
інвентаризації); відомості про
реалізацію об'єктів ліквідаційної маси
з посиланням на укладені договори
купівлі-продажу та акти
приймання-передачі майна; реєстр вимог
кредиторів з даними про розміри
погашених вимог кредиторів; документи,
які підтверджують погашення вимог
кредиторів. Господарський суд після
заслуховування звіту ліквідатора та
думки членів комітету кредиторів або
окремих кредиторів виносить ухвалу про
затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу. Якщо за
результатами ліквідаційного балансу
після задоволення вимог кредиторів не
залишилося майна, господарський суд
виносить ухвалу про ліквідацію
юридичної особи - банкрута.

Відповідно п. 6 ст. 40 Закону провадження
у справі про банкрутство підлягає
припиненню, якщо судом затверджено
звіт ліквідатора у порядку,
передбаченому ст. 32 цього Закону.

Отже, ухвала суду про затвердження
звіту ліквідатора, ліквідаційного
балансу є за своєю правовою природою
судовим рішенням, яке підсумовує хід
ліквідаційної процедури, в якому
необхідно повно відобразити обставини,
що мають значення для даної справи
(вчинення належних дій по виявленню
активів та пасивів боржника,
встановленню правового статусу
боржника, як юридичної особи,
встановленню відсутності керівних
органів боржника за адресою їх
місцезнаходження у випадку ведення
спрощеної процедури банкрутства,
доведення неможливості відновлення
платоспроможності боржника внаслідок
вжитих ліквідатором заходів та
необхідність його ліквідації),
висновки суду про встановлені
обставини і їх правові наслідки
повинні бути вичерпними, відповідати
дійсності та підтверджуватися
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про
затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу є судовим
актом, який не тільки встановлює
обставини відсутності майна боржника
для задоволення вимог кредиторів, дає
оцінку повноті дій ліквідатора в ході
ліквідаційної процедури, підсумовує
хід процедури банкрутства та припиняє
провадження у справі про банкрутство.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно п. 1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 „Про судове рішення" рішення
з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
закону, вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
також правильно витлумачив ці норми; а
обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню.

З поданого ліквідатором звіту, а також
наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що з метою виявлення майна
чи інших активів банкрута ліквідатором
були направлені запити до компетентних
органів, зокрема до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, Головного управління
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, Інспекції
державного технічного нагляду
Київської міської державної
адміністрації, Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку,
Державної служби інтелектуальної
власності, Інспекції головного
державного реєстратора флоту,
Державної митної служби України,
Державної авіаційної служби України,
Державної інспекції котлонагляду та
підіймальних споруд, Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України, Територіального управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві,
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві, ДП "Інформаційно-ресурсний
центр", Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, регіональні бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Одержані ліквідатором відповіді від
зазначених органів свідчать про
відсутність у банкрута майнових
активів, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання та які можуть бути включенні до
ліквідаційної маси.

Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна в Державному
реєстрі містяться чотири записи про
обтяження рухомого майна банкрута.

Проте, в ході ліквідаційної процедури
ліквідатором було виявлено акт від
17.03.2008р. про затоплення приміщень та
псування майна, згідно якого обтяжене
рухоме майно банкрута було зіпсоване.

Крім того, в результаті проведення
інвентаризації майна банкрута,
ліквідатором було виявлено
дебіторську заборгованість на
загальну суму 3479728,31 грн.

З метою стягнення виявленої
дебіторської заборгованості
ліквідатором були направлені
претензії на адресу всіх дебіторів,
проте відповіді на направлені
претензії свідчать, що дебіторська
заборгованість банкрута в розмірі
2694523,93 грн., на думку ліквідатора, є
безнадійною у розумінні ст. 14.1.11
Податкового кодексу України та не може
бути стягнута з дебіторів, оскільки по
цій заборгованості спливла позовна
давність. Дебіторська заборгованість,
за якою не спливла позовна давніть,
визнана дебіторами частково на суму
67574,28 грн., однак дебітори не можуть її
погасити у зв'язку із скрутним
матеріальним положенням та
відсутністю грошових коштів.

У звіті ліквідатора та у відзиві
ліквідатора на апеляційну скаргу ПАТ
"Український Бізнес Банк" арбітражний
керуючий також вказує на те, що на
спільній зустрічі кредиторів 15.08.2013р.
кредитори висловились на користь тієї
позиції, що стягнення вищевказаної
дебіторської заборгованості є
недоцільним і банківські установи не
будуть фінансувати стягнення цих
боргів.

Проте, спеціальні норми Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
не передбачають можливості списання
дебіторської заборгованості боржника
у процедурі банкрутства. Така
заборгованість відповідно ст. 26 Закону
про банкрутство підлягає включенню до
складу ліквідаційної маси та, у випадку
неможливості її повернення в межах
ліквідаційної процедури, повинна бути
реалізована ліквідатором у порядку ст.
30 Закону про банкрутство

В матеріалах справи відсутні докази
звернення ліквідатора до суду із
відповідними позовними заявами до
дебіторів про стягнення боргу, також
відсутні доказі реалізації вказаної
дебіторської заборгованості ТОВ
"Ланіт-ІV СОМ" згідно ст. 30 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що ліквідатором не було вжито
всіх належних заходів, спрямованих на
повернення або реалізацію
вищевказаної дебіторської
заборгованості банкруту з метою
погашення вимог кредиторів, суд першої
інстанції належної уваги на
вищевказані обставини справи не
звернув та не дав їм належної правової
оцінки, а відтак, апеляційна скарга ПАТ
"Український Бізнес Банк" підлягає
задоволенню, а ухвала господарського
суду міста Києва від 10.02.2014р.
скасуванню.

Щодо твердження ліквідатора про
недоцільність стягнення
заборгованості, з чим погодились
кредитори, то воно не знайшло свого
відображення ані у протоколі зборів
кредиторів ТОВ "Ланіт-ІV СОМ" від
15.08.2013р., ані у протоколі №1 комітету
кредиторів ТОВ "Ланіт-ІV СОМ" від
15.08.2013р.

Інших доказів на підтвердження
наведених вище доводів ліквідатора
матеріали справи не містять.

Окрім того, ПАТ "Український Бізнес
Банк" в апеляційній скарзі посилалось
на порушення процесуального
законодавства, зокрема на
неповідомлення Банку належним чином
про дати та час проведення судових
засідань від 18.12.2013р., 20.01.2014р. та 10.02.2014р.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає ці доводи скаржника
безпідставними з огляду на наступне.

Як зазначено у п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Відповідно до п. 3.9.1. вказаної
постанови, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі, якщо процесуальний документ
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом (абз. 3 п. 3.9.1 вище вказаної
постанови).

Відповідно п. 2.6.10. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013р. №28 оригінал
судового рішення залишається в
матеріалах справи; згідно з п. 2.6.15.
вказаної Інструкції на звороті у
лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам
судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи,
копії ухвал господарського суду міста
Києва від 27.11.2013р., 18.12.2013р., 20.01.2014р. у
справі №44/249-б були надіслані учасникам
судового процесу відповідно 10.12.2013р.,
26.12.2013р. та 23.01.2014р., що підтверджується
відміткою суду на зворотній стороні
ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегією
суддів не встановлено порушень
процесуального права і відповідно
підстав для скасування ухвали з
мотивів, наведених вище.

Щодо апеляційною скарги ПАТ "Дельта
Банк", то вона обґрунтована тим, що
місцевим господарським судом
залишились поза увагою питання
заставного майна ПАТ "Дельта Банк", не
зазначено які дії вчинено ліквідатором
з метою виявлення заставного майна; у а
випадку його відсутності - докази
встановлення підстав відчуження,
докази вчинення відповідних дій.

Судова колегія, перевіривши
обґрунтованість апеляційної скарги,
вважає її такою, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом
встановлено, що згідно витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна в Державному реєстрі містяться
чотири записи про обтяження рухомого
майна банкрута.

Так, п. 2.1.4., 3.1.6., 3.1.11., 3.1.12. Договору
застави товарів в обороті №246/Zкв-07 від
27.07.2007р. передбачено, що
Заставодержатель має право Вимагати
від Заставодавця вжиття всіх
необхідних заходів для належного
зберігання та охорони Предмета застави
включаючи захист Предмета застави від
незаконних посягань та вимог інших
осіб, а у випадку загибелі, пошкодження,
зіпсування, погіршення стану Предмета
застави чи втрати його з інших причин -
заміни його іншим рівноцінним майном,
на вартість, не меншу вартості Предмета
застави, що загинув, був пошкоджений чи
втрачений. Заставодавець зобов'язаний
не змінювати місцезнаходження
Предмета застави без отримання
попередньої письмової згоди
Заставодержателя та укладення
відповідного додаткового договору до
цього Договору, а при загибелі,
пошкодженні Предмету застави або його
втрати з будь-якої причини протягом 24
годин письмово повідомити про це
Заставодержателя і у 10 (десятиденний)
строк передати в заставу інше
рівноцінне майно, вартістю, не меншою
заставної вартості Предмета застави,
що загинув, був пошкоджений чи
втрачений, яким Заставодавець володіє
на праві власності або забезпечити
передачу в заставу Заставодержателю
рівноцінного майна, що належить третім
особам, які дадуть згоду виступити
майновими поручителями Позичальника
або надати Заставодавцю інші засоби
забезпечення виконання зобов'язань
згідно з чинним законодавством України
ті відшкодувати Заставодержателю
збитки, завдані невиконанням та/або
неналежним виконанням обов'язків
Заставодавцем та/або Позичальником за
цим та/або за Кредитним договором

Згідно ч. 1 ст. 587 Цивільного кодексу
України особа, яка володіє предметом
застави, зобов'язана, якщо інше не
встановлено договором, вживати
заходів, необхідних для збереження
предмета застави; утримувати предмет
застави належним чином; негайно
повідомляти другу сторону договору
застави про виникнення загрози
знищення або пошкодження предмета
застави. Заставодавець, який володіє
предметом застави, у разі втрати,
псування, пошкодження або знищення
заставленого майна з його вини
зобов'язаний замінити або відновити це
майно, якщо інше не встановлено
договором (ч. 2 ст. 587 Цивільного кодексу
України).

Відповідно ст. 580 Цивільного кодексу
України ризик випадкового знищення або
випадкового пошкодження предмета
застави несе власник заставленого
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
випадкового знищення або випадкового
пошкодження предмета застави
заставодавець на вимогу
заставодержателя зобов'язаний надати
рівноцінний предмет або, якщо це
можливо, відновити знищений або
пошкоджений предмет застави.

Крім того, відповідно ст. 592 Цивільного
кодексу України заставодержатель має
право вимагати дострокового виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою, у
разі втрати предмета застави за
обставин, за які заставодержатель не
відповідає, якщо заставодавець не
замінив або не відновив предмет
застави.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, в
ході ліквідаційної процедури
ліквідатором було виявлено акт від
17.03.2008р. про затоплення приміщень та
псування майна, згідно якого обтяжене
рухоме майно банкрута було зіпсоване.

Проте, ліквідатором у звіті не
встановлено, а місцевим господарським
судом не перевірено, яка ступінь
зіпсованості зазначеного майна
боржника, що перебуває у заставі, чи
здійснювались заставодавцем дії,
передбачені договором застави щодо
передачі у десятиденний строк в
заставу іншого рівноцінного майна, а у
разі неможливості відновити зіпсоване
майно або не надання іншого
рівноцінного майна чи ставилось
заставодержателем питання про
дострокове виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції на вищевказані обставини
уваги не звернув, обмежившись лише
встановленням факту наявності акту від
17.03.2008р., не дослідив та не
проаналізував в повній мірі звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
боржника, а також не з'ясував, чи вчинив
ліквідатор боржника всі передбачені
законом заходи по пошуку майна, яке
належить банкруту.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є, зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що ухвала
господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. про затвердження звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу,
ліквідацію юридичної особи - ТОВ
"Ланіт-ІV СОМ" та припинення провадження
у справі про банкрутство є передчасною
з огляду на невчинення ліквідатором
всіх залежних від нього дій,
спрямованих на захист інтересів
кредиторів та виявлення активів
підприємства, належного припинення
юридичної особи, такою, що прийнята з
порушенням норм Закону, підлягає
скасуванню, а справа направленню до
господарського суду міста Києва для
подальшого розгляду на стадію
ліквідації.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101-105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства „Дельта Банк"
та публічного акціонерного товариства
"Український Бізнес Банк" на ухвалу
господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. у справі №44/249-б задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. у справі № 44/249-б
скасувати.

3. Справу №44/249-б направити до
господарського суду міста Києва для
подальшого розгляду на стадію
ліквідації.

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
О.М. Остапенко

В.В. Шипко