ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.
Справа № 917/1835/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В. О.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - представник Майко А.В. за
довіреністю № 2 від 09.09.2014 року,

відповідача - не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Публічного акціонерного товариства
«Кременчуцький сталеливарний завод»,
м. Кременчук, (вх. № 4052 П/2-7) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 28.10.2014 у справі №
917/1835/14,

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
українсько-німецьке підприємство
«Товариство технічного нагляду ДІЕКС»,
м. Дніпропетровськ,

до Публічного акціонерного товариства
«Кременчуцький сталеливарний завод»,
м. Кременчук,

про стягнення 70 140,31 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 28.10.2014 року
(суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Кременчуцький сталеливарний завод»
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
українсько-німецьке підприємство
«Товариство технічного нагляду ДІЕКС»
- 57 827,75 грн. основного боргу, 4 849,28 грн.
пені, 6 534,54 грн. інфляційних втрат, 892,71
грн. - 3% річних та 1 826,06 грн. судового
збору.

Відповідач, не погоджуючись з
вказаним рішенням господарського суду,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 28.10.2014 року та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю,
посилаючись на порушення судом норм
чинного законодавства.

Апелянт вважає, що при
постановленні оскаржуваного рішення
судом першої інстанції без належного
вивчення були залишені обставини та
докази, які мають значення для
встановлення суті справи та
підтвердження позиції відповідача.
Окрім того, судом не враховано характер
додатків до позовної заяви,
направленої на адресу відповідача, а
саме, позивач, направивши позовну
заяву, не додав до неї документів,
підтверджуючих повноваження особи, що
підписала позовну заяву. Зазначений
висновок зроблений відповідно до
переліку додатків , що направлені
відповідачу в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, про причину неявки суд не
повідомив, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином і в
установлений законом строк, про що
свідчить рекомендоване поштове
повідомлення про вручення йому ухвали
апеляційного суду від 01.12.2014 року.

Представник позивача не заперечує
проти розгляду даної справи у
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, а
також викладені в апеляційній скарзі
доводи апелянта, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши в порядку статті
101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
встановила наступне.

У вересні 2014 року до господарського
суду Полтавської області звернулось
ТОВ «Спільне українсько - німецьке
підприємство «Товариство технічного
нагляду ДІЕКС» з позовом до ПАТ
«Кременчуцький сталеливарний завод», в
якому просило стягнути з останнього на
свою користь заборгованість у розмірі
70 140,31 грн., з яких: 57 827,75 грн. - сума
основного боргу; 4 879,71 грн. - пеня; 898,31
грн. - 3% річних; 6 534,54 грн. - розмір
інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області позовну заяву
позивача прийнято до розгляду та
порушено провадження у даній справі.

07.10.2014 року відповідач надав відзив на
позовну заяву, в якому просив залишити
позовну заяву без розгляду. При цьому,
незгоду відповідач обґрунтовував тим,
що на підставі п.п.2.1 договору про
надання послуг № 40-15-11/1272-13-ОБ від 02.10.2013
року, серед іншого, виконавець
зобов'язується надавати замовнику
довідку плануємого виконання робіт, у
грошовому вимірі, не пізніше 5-го числа
попереднього місяця перед плануємим
для коректного планування бюджету
замовником. Такої довідки підприємство
відповідача досі не отримувало.

Отже, на думку відповідача,
невиконання даного пункту договору
може викликати сумнів щодо чинності
договору і при перевірці органами
Державної фіскальної служби може бути
кваліфіковано як невиконання договору,
що може, в свою чергу, бути підставою
для заперечень щодо чинності договору
в цілому.

28.10.2014 року господарським судом
Полтавської області постановлено
оскаржуване судове рішення. При цьому,
частково задовольняючи позов, суд
виходив з того, що позовні вимоги щодо
стягнення основного боргу в сумі 57 827,75
грн. є правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами. Щодо нарахувань
пені, інфляційних, 3% річних за вказані
періоди, суд дійшов висновку, що
останні підлягають частковому
задоволенню, оскільки нарахована
позивачем пеня в сумі 30,43 грн. та 5,60 грн.
3% річних є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, і цього не спростовано в
апеляційній інстанції, 02.10.2013 року між
сторонами укладено договір про надання
послуг № 40-15-11/1272-13-ОБ (надалі - договір) (
а.с. 9-13).

Відповідно до умов договору
виконавець (позивач) зобов'язується
протягом визначеного в договорі строку
надавати за плату наступні послуги
(надалі - послуги): з обстеження і
паспортизації, та видачі звіту з оцінки
технічного стану із складанням
паспорту та рекомендацій щодо
подальшої експлуатації будівель та
споруд згідно технічного завдання
(додаток № 2), а замовник (відповідач)
прийняв зобов'язався прийняти
належним чином надані послуги та
оплатити їх в порядку та на умовах,
визначених договором ( п.1.1, п.1.2
договору).

Тобто, предметом зазначеного
договору є надання послуг, за які
відповідач повинен здійснити оплату, і
саме оплата отриманих послуг формує
зміст прав і обов'язків відповідача.

Розділом 3 договору визначено
порядок оплати послуг і їх приймання.
Зокрема, сторони домовились, що за
надання передбачених договором послуг
замовник виплачує виконавцю грошову
суму у розмірі 82 611,07 грн., у тому числі
ПДВ - 13 768,51 грн. у строк, встановлений
даним договором, та відповідно до
кошторисної документації (додаток № 1).
Кошторисна документація, технічне
завдання та графік обстеження є
невід*ємною частиною договору (п.3.1
договору).

Пунктом 3.2 встановлено, що замовник
здійснює попередню оплату виконавцю у
сумі 24 783,32 грн., у тому числі ПДВ -4 130,55
грн., що становить 30% від загальної суми
договору.

Пунктом 3.4. встановлено, що здавання
послуг виконавцем та прийняття їх
результатів замовником оформлюється
актом здавання - приймання наданих
послуг, який підписується повноважними
представниками сторін після
фактичного надання послуг.

Підписання акту здавання - приймання
наданих послуг представником
замовника є підтвердженням
відсутності претензій з його боку ( п.3.4
договору).

Отже, документом, який підтверджує
прийняття виконаних робіт, тобто
виконання позивачем своїх обов'язків, є
акт прийняття виконаних робіт.

Оплата наданих виконавцем послуг
здійснюється протягом 10 банківських
днів з моменту підписання акту
здавання - приймання наданих послуг (
п.3.5 договору).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за
порушення строків розрахунку,
встановлених договором, замовник
сплачує виконавцю неустойку в розмірі
із розрахунку подвійної ставки НБУ, яка
діяла на момент прострочення платежу,
за кожен календарний день
прострочення.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, а саме: виконав
послуги стосовно проведення
обстеження і паспортизації та видачі
звіту з оцінки технічного стану із
складенням паспорту та рекомендацій
щодо подальшої експлуатації будівель
та споруд, що підтверджується актами
здачі - прийняття робіт № 1 та № 2 від
14.01.2014 року на загальну суму 82 611,07 грн. (
а.с. 15-16).

Відповідач відповідно до актів здачі
- прийняття прийняв послуги без
зауважень, але оплатив їх у встановлені
договором строки частково на суму 24 783,32
грн. (а.с.17). Акти підписано
представниками сторін договору та
засвідчено печатками, будь - яких
претензій щодо виконаних робіт (
відповідач) до виконавця (позивача) не
заявляв.

Таким чином, заборгованість
останнього на момент подання позову та
розгляду справи складає 57 827,75 грн.
Даний факт не спростовується
відповідачем.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до приписів статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, заміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами ( стаття 629 ЦК
України) . Відповідно до статті 631
Цивільного кодексу України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права та
виконати обов'язки відповідно до
договору.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та відповідачем виникли
зобов'язання з договору про надання
послуг, за яким в силу статті 901
Цивільного кодексу України одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного
кодексу України унормовано, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором .

Відповідно до приписів статті 509
Цивільного кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько - господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України унормовано, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом ( стаття 525 ЦК
України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що позовні вимоги щодо стягнення
з відповідача на користь позивача
основного боргу у сумі 57 827,75 грн. за
договором про надання послуг №
40-15-11/1272-13-ОБ є правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п.4.5
договору та статті 625 Цивільного
кодексу України нарахував та просив
стягнути з відповідача на свою користь
4 879,71 грн. пені за період з 29.01.2014 року,
898,31 грн. - 3% річних за період з 29.01.2014
року по 05.08.2014 року та 6 534,54 грн.
інфляційних втрат за період з лютого 2014
року по червень 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу
України унормовано, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмові
формі ( стаття 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

З огляду на частину 6 статті 232
Господарського процесуального кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Приписами статті 625 Цивільного
кодексу України унормовано, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки пені, 3% річних та
інфляційних витрат, колегія суддів
погоджується з розрахунком проведеним
судом першої інстанції та стягненням з
відповідача на користь позивача пені у
розмірі - 4 849,28 грн. за період з 29.01.2014
року по 27.07.2014 року, 892,71 грн. 3% річних за
період з 29.01.2014 року по 05.08.2014 року та 6
534,54 грн. інфляційних втрат за період з
лютого 2014 року по червень 2014 року. В
частині стягнення пені у сумі 30,43 грн.
та 3% річних у сумі 5,60 грн., суд першої
інстанції правомірно відмовив за їх
необґрунтованістю.

Відповідно до приписів статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на викладені норми права,
колегія суддів вважає, що твердження
відповідача у відзиві на позов про
невиконання позивачем підпункту 2.1
договору, яким передбачено, що
виконавець зобов'язаний надавати
замовнику довідку планує мого
виконання робіт, у грошовому вимірі, не
пізніше 5 - го числа попереднього
місяця перед плануємим для коректного
планування бюджету замовником, може
бути підставою щодо чинності договору
в цілому, є безпідставним, оскільки
ненадання позивачем такої довідки не
звільняє відповідача від обов'язку
оплатити надані послуги.

Щодо посилання апелянта на те, що
судом не перевірені повноваження
особи, що підписала позовну заяву,
колегія суддів зазначає, що такі
твердження спростовуються матеріалами
справи, а саме, як свідчать останні,
позовну заяву, спірний договір та
додаткову угоду до нього, акти здачі -
приймання послуг підписав генеральний
директор ТОВ СП «Товариство
технічного нагляду ДІЕКС» Гудошник В.А.
Згідно довідки АА № 696265 з ЄДРПОУ станом
на 03.12.2012 року (а.с. 18), свідоцтва про
державну реєстрацію, серія А01 № 063804 (
а.с. 19), витягу з ЄДРПОУ, станом на 17.09.2014
року ( а.с. 30-31) - Гудошник Вадим
Анатолійович, є керівником ТОВ СП
«Товариство технічного нагляду ДІЕКС».

Відтак, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає, а
рішення господарського суду
Полтавської області від 28.10.2014 року у
справі № 917/1835/14 слід залишити без змін,
оскільки останнє винесене з
дотриманням усіх матеріальних та
процесуальних вимог законодавства, та
відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст. 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, Харківський
апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Кременчуцький сталеливарний завод»
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 28.10.2014 року по
справі №917/1835/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22.12.2014
року.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Фоміна В.О.