м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
До Фізичної особи-підприємця
Ганюк Олег Ярославович
Про стягнення 16 431,33 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
від позивача Денисенко О.В.-
представник (дов. № 155/1/23-6014 від 31.12.2013 р.)
від відповідача не з'явився
Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця Ганюк Олег
Ярославович про стягнення
заборгованості за договором № 1970 про
надання послуг на теплопостачання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів від
17.09.2012 р. у розмірі 16 431,33 грн. (8 582, 12 грн. -
основний борг, 6 978, 63 грн. - пеня, 118, 63 грн.
- 3% річних, 751, 95 грн. - інфляційна
Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем
зобов'язання з оплати вартості наданих
послуг теплопостачання за договором №
1970 про надання послуг на
теплопостачання та технічне
обслуговування і утримання внутрішньо
будинкових інженерних систем ЦО та їх
абонентських уводів від 17.09.2012 р.,
внаслідок чого виникла заборгованість
у розмірі 8 582, 12грн.
Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 6 978, 63 грн. - пені, 118, 63 грн. -
3% річних, 751, 95 грн. - інфляційної
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 13.10.2014 р. порушено провадження у
призначено на 10.11.2014 р.
У судове засідання 10.11.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду, суд
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 01.12.2014р.
У судове засідання 01.12.2014 р. представник
відповідача повторно не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами
Господарського суду міста Києва №
910/21868/14 від 13.10.2014 р. про порушення
провадження у справі була направлені
відповідачу за адресою, вказаній у
позовній заяві (02156, м. Київ, вул. Жукова,
33, кв.16), що відповідає адресі
місцезнаходження відповідача згідно з
інформацією з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням
приписів ст. 64 ГПК України, вважається,
що ухвала про порушення провадження у
справі від 13.10.2014 р. а також ухвала суду
від 10.11.2014р. вручені відповідачу
належним чином (повідомлення про
вручення вказаної ухвали суду (від
10.11.2014р.) за адресою відповідача з
відміткою про вручення останньої
уповноваженому представнику міститься
в матеріалах справи).

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судових засіданнях
10.11.2014р. та 01.12.2014р. до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
01.12.2014 р. та за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору.

При цьому, суд звертає увагу, що справа
відповідно до приписів ст. 75 ГПК
України розглядається за наявними
матеріалами, оскільки ні відзиву, ні
витребуваних документів відповідачем
не надано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 01.12.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприєець Ганюк Олег
Ярославович є орендарем приміщення, що
знаходиться за адресою м. Київ, просп.
Правди, 66, літ. А, на підставі договору
про передачу майна територіальної
громади міста Києва в оренду №1337 від
30.08.2013 р.

17.09.2012 р. між Комунальним підприємством
«Київжитлоспецексплуатація» (позивач)
та Фізичною особою-підприємцем Ганюк
Олег Ярославович (відповідач) був
укладений договір № 1970 від 17.09.2012 р. про
надання послуг на теплопостачання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів
(Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, його
предметом є надання послуг на
теплопостачання та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої енергії у
гарячій воді та експлуатаційних
витрат; обслуговування по утриманню
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів в
нежилому приміщенні (будинку) за
адресою: м. Київ, просп. Правди, 66, літ. А.

За змістом п. 2.3.6 Договору, до обов'язків
споживача належить зокрема обов'язок
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати (сплачувати) на
розрахунковий рахунок Дирекції по
експлуатації нежилих будинків
вартість спожитої теплової енергії та
технічного обслуговування
теплосистеми.

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили,
що останній набуває чинності з 17.09.2012 р.
і діє до 17.09.2013 р. Разом з тим, відповідно
до п. 6.4. Договору, останній вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 1970
від 17.09.2012 р., розрахунки зі споживачем
за відпущену теплову енергію
підприємством проводяться згідно з
тарифами, затвердженими Постановою
національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України від
30.09.2011 р. № 116 за кожну відпущену
гігакалорію без урахування ПДВ: для
опалення 800,61 грн.; орієнтовне
відшкодування вартості теплової
енергії, мережної води становить 9389,62
грн./до 17.09.2013 р.; за технічне
обслуговування теплосистеми - 430,50 грн.
до 17.09.2013р. Всього за додатком № 1 до
Договору - 9820,12 грн.

Згідно з п. 2 Додатку № 2 до Договору,
споживач щомісяця з 14 по 18 число
самостійно отримує у підприємства
відповідача акт звірки на початок
розрахункового періоду, розрахунок
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період, платіжну
вимогу-доручення та акт виконаних
робіт. Сплату за вказаними у п. 2 Додатку
документами споживач виконує не
пізніше 23 числа поточного місяця (п.3).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме актів прийому виконаного опалення
та технічного обслуговування за період
з листопада 2013 р. по серпень 2014р.,
відповідачем було спожито наданих за
Договором послуг на суму 8582,12 грн.

Разом з тим, станом час розгляду справи
сума коштів у розмірі 8582,12 грн.
відповідачем не сплачена, за таких
обставин, позивач і звернувся до суду
із даним позовом та просить стягнути з
відповідача вказану суму
заборгованості.

Крім суми основної заборгованості,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 6 978, 63 грн. - пені, 118, 63 грн. -
3% річних, 751, 95 грн. - інфляційної
складової.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення Договору між
сторонами виникли цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язанням є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Під час судового розгляду справи судом
було встановлено, що свої зобов'язання
за Договором позивач виконав,
відповідач в свою чергу вартість
наданих позивачем послуг в повному
обсязі не сплатив, внаслідок чого
станом на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 8582,12 грн., яку і
просить стягнути позивач.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, а тому позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
є обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наявними у матеріалах
справи доказами та підлягають
задоволенню.

Крім суми основної заборгованості,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 6 978, 63 грн. - пені, 118, 63 грн. -
3% річних, 751, 95 грн. - інфляційної
складової.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені в розмірі 6 978, 63 грн. суд зазначає
наступне.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно із п. 3.4 Додатку № 2 до Договору, у
випадку несплати за користування
послугами, вказаними у цьому договорі,
до кінця розрахункового періоду
підприємство нараховує споживачу пеню
на суму фактичного боргу в розмірі 0,5%
за кожен день прострочки платежу по
день фактичної сплати, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року N 630 "Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення"
встановлено, що за несвоєчасну оплату
послуг споживач сплачує пеню в
установлених законом та договором
розмірах (пункт 23).

Нормою частини 1 статті 1 Закон України
"Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" встановлено
законну неустойку за порушення
грошового зобов'язання у сфері
відносин з надання житлово-комунальних
послуг. Кредитор має право на стягнення
цієї законної неустойки у тому числі й
за відсутності у договорі умови про
неустойку.

Зазначений Закон є спеціальним
нормативним актом, який регулює
відносини, що виникають при
несвоєчасному внесенні плати за
комунальні послуги суб'єктами
підприємницької діяльності, останній
був чинним станом на момент укладення
договору та є чинним на момент розгляду
справи.

Згідно розрахунку позивача,
здійсненого на підставі Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», сума
пені внаслідок невиконання
зобов'язання з оплати наданих
позивачем послуг 6 978, 63 грн. (розрахунок
в матеріалах справи). Контррозрахунку
суми пені відповідачем суду не надано.

Перевіривши даний розрахунок, суд
зазначає, що розрахунок пені є
обґрунтований, відповідає матеріалам
справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені у розмірі 6 978, 63 грн. грн.
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача
інфляційних збитків та 3% річних суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно з розрахунком позивача (з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог) розмір збитків
від інфляції становить 751, 95 грн., 3 %
річних - 118, 63 грн. (розрахунок наявний в
матеріалах справи). Контррозрахунку
суми інфляційних збитків та 3% річних
відповідачем суду не надано.

Щодо стягнення з відповідача суми 3%
річних та збитків від інфляції, суд,
перевіривши розрахунок позивача,
вважає його обґрунтованим, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача збитків від інфляції в
сумі 751, 95 грн., 3 % річних в сумі 118, 63 грн.
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 8582,12 грн., а також 3%
річних у розмірі 118, 63 грн., пені у
розмірі 6 978, 63 грн., інфляційної
складової боргу у розмірі 751, 95 грн.
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню. Таким
чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем не
надав, у судові засідання не з'явився.

Отже, відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Ганюк Олег Ярославович (02156, м. Київ, вул.
Жукова, 33, кв.16, ідентифікаційний номер
) на користь Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» (01034, м.
Київ, вул. Володимирська, будинок 51-А,
ідентифікаційний код 03366500) основний
борг у розмірі 8582 (вісім тисяч п'ятсот
вісімдесят дві) грн. 12 коп., 3% річних у
розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн. 63 коп.,
пеню у розмірі 6 978 (шість тисяч
дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 63 коп.,
інфляційні збитки у розмірі 751 (сімсот
п'ятдесят одну) грн. 95 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 08.12.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева