КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 910/15557/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Д'яковій Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Лембей Р.М. за дов. №
0003-ЮРС від 08.01.2014.

від позивача: Шпура Ю.В. за дов. №
08-03-29/83-14 від 04.03.2014.

розглянувши апеляційну скаргу
Страхового товариства з додатковою
відповідальністю "Глобус"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014

у справі № 910/15557/14 (суддя Бондаренко
Г.П.)

за позовом Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА»

до Страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Глобус»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 25 121,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014 у справі № 910/15557/14
позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»
до Страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Глобус» про
стягнення 25 121,39 грн. відшкодування
шкоди в порядку регресу, задоволено в
повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Страхове товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014 у справі № 910/15557/14 та
прийняти нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено через неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що особа яка має
право на отримання страхового
відшкодування, в даному випадку
позивач, не звертався з заявою про
страхове відшкодування до відповідача.
Отже відповідачем не було порушено
жодних прав позивача і тому у
останнього відсутнє право вимоги до
відповідача.

Також, апелянт зазначає, що згідно
страхового акту № АВ12GL-5787 від 25.04.2013,
останнім прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування Гузєєву Д.В. у
розмірі 20 552,38 грн., виплата страхового
відшкодування на вказану суму
проведене платіжним дорученням № 3943
від 23.07.2013.

Тому, беручи до уваги вищевикладене, на
думку апелянта рішення Господарського
суду міста Києва № 910/15557/14 від 14.10.2014 має
бути скасоване та прийняте нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Страхового товариства з додатковою
відповідальністю "Глобус" передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2014
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий),
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2014
апеляційну скаргу Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю "Глобус" прийнято до
апеляційного провадження та
призначено до розгляду на 09.12.2014.

В судовому засіданні 09.12.2014 представник
апелянта підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі, просив скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва № 910/15557/14 від 14.10.2014 та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 09.12.2014 представник
позивача заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі,
просив рішення Господарського суду
міста Києва № 910/15557/14 від 14.10.2014
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
07.06.2012 між Гузєєвим Дмитром
Вікторовичем, як страхувальником та
позивачем, як страховиком було
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу за
програмою "СТАНДАРТ" 100-37 УБ № 810667,
предметом якого є страхування
транспортного засобу "Деу Ланос",
державний реєстраційний № ВМ 5620 АЕ.

У відповідності до довідки № 9136689 ВДАІ
Сумського РВ УМВС України в Сумській
області, копія якої наявна в матеріалах
справи, вбачається, що 28.12.2012 о 07 год. 30
хв. на дорозі Р-44 Суми-Путивль-Глухів 24
км. 500 м. відбулося зіткнення
автомобілів за участю транспортного
засобу марки "Опель Астра" державний
реєстраційний № СВ 1930 АК під
керуванням водія Школоберда Євгена
Юрійовича та транспортного засобу
марки "Деу Ланос", державний
реєстраційний номер № ВМ 5620 АЕ під
керуванням водія Гузєєва Дмитра
Вікторовича, внаслідок чого останній
отримав механічні пошкодження.

Гузєєв Д.В. 29.12.2012 звернувся до позивача
із заявою про страхову виплату № 45
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди застрахованого транспортного
засобу, що відповідно до умов договору
добровільного страхування є страховим
випадком.

Позивачем, на підставі заяви
страхувальника від 29.12.2012, страхового
акту № СТО-13-94/1 від 19.03.2013, позивачем
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 25 631,39 грн. страхувальнику, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень № №
31318 від 01.06.2013, 34034 від 17.06.2013, 37733 від
02.07.2013 та відомостями №№ 108 від 01.06.2013, 124
від 17.06.2013, 135 від 02.07.2013.

Постановою Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 27.02.2013 по справі № 739/284/13-п №3/739/136/13
Школоберда Євгена Юрійовича визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопрушення передбаченого ст. 124 КпАП
України та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді накладення штрафу у розмірі 340
грн.

Згідно з Дослідженням № ВМ 5620АЕ-14.02/1
автомобіля "Део Ланос" державний
реєстраційний номер ВМ 5620 АЕ
складеного 14.02.2014 головним
спеціалістом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант-АСІСТАНС"
Бордзіловським Р.Є. матеріальний
збиток завданий власникові даного
автомобіля в результаті його
пошкодження при ДТП, визначений на
підставі Протоколу огляду автомобіля і
калькуляції відновлювального ремонту
складає 37 013, 25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
цивільно-правову відповідальність
власника Школоберди Євгена Юрійовича
(страхувальника) транспортного засобу
марки "Опель Астра" державний
реєстраційний номер СВ 1930 АК, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди застрахованому у позивача
автомобілю "Деу Ланос" державний
реєстраційний номер ВМ 5620 АЕ
застраховано відповідачем, за полісом
№ АВ/9848053.

Як передбачено ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Вина Школоберди Євгена Юрійовича, який
керував автомобілем марки "Опель Астра"
державний реєстраційний номер СВ 1930 АК,
встановлена у судовому порядку,
підтверджується постановою
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 27.02.2013 по
справі № 739/284/13-п №3/739/136/13.

Відповідальність страховика винної
особи регламентована положеннями
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та обмежується
укладеним договором страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, відповідач є відповідальною
особою за завдані збитки власнику
автомобіля "Деу Ланос" державний
реєстраційний номер ВМ 5620 АЕ
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспортного засобу за програмою
"СТАНДАРТ" від 07.06.2012 100-37 УБ №810667
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року.

Як передбачено п. 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" право страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Як слідує з наявного в матеріалах
справи Дослідження № ВМ5620АЕ-14.02/1 про
визначення вартості матеріального
збитку завданого власнику автомобіля
"Деу Ланос" державний реєстраційний
номер ВМ 5620 АЕ складеного 14.02.2013
головним спеціалістом Товариства з
обмеженою відповіцдальністю "Гарант -
Асістанс" матеріальний збиток завданий
власникові вищевказаного автомобіля в
результаті його пошкодження при ДТП,
визначений на підставі Протоколу
огляду автомобіля і калькуляції
відновлювального ремонту складає 37 013,
25 грн.

Матеріали справи підтверджують факт
виплати позивачем на підставі заяви
страхувальника про страхову виплату
від 29.12.2012, страхового акту №СТО-13-94/1
від 19.03.2013 страхового відшкодування у
розмірі 25 613, 39 грн. страхувальнику.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

У відповідності до ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Пунктом 9 Закону України "Про
страхування" встановлено, що франшиза -
це частина збитків, яка не
відшкодовується страховиком
відповідно до договору страхування.

Полісом № АВ/9848053 встановлено, що ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну складає 50 000, 00 грн., розмір
франшизи за полісом - 500,00 грн.

Отже, до позивача перейшло в межах суми
25 121, 39 грн. право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток (25 613, 39 грн. - 500, 00 грн. = 25 121, 39).

Як передбачено ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду.

Щодо посилань відповідача на те, що
позивач не звернувся із заявою на
виплату страхового відшкодування, в
порядку визначеному Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю "Глобус", у
зв'язку з чим останній жодним чином не
порушив та не оспорював права та
свободи позивача, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов.

Вищевказана норма передбачає
наявність у страховика права на
пред'явлення регресного позову, а не
вимоги до особи, відповідальної за
завданий збиток.

Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має
право вільно обирати незаборонений
законом спосіб захисту прав і свобод, у
тому числі й судовий. Можливість
судового захисту не може бути
поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, позивач отримує право
вимоги потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування.
Відповідно до зазначених вище норм
позивач може реалізувати своє право
шляхом подачі позову до суду.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
28.08.2012 у справі № 23/279.

Щодо посилань відповідача на те, що
згідно страхового акту № АВ12GL-5787 від
25.04.2013, останнім прийнято рішення про
виплату страхового відшкодування
Гузєєву Д.В. у розмірі 20 552,38 грн.,
виплата страхового відшкодування на
вказану суму проведене платіжним
дорученням № 3943 від 23.07.2013, апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що
місцевим господарським судом
відповідача було неодноразово
повідомлено належним чином про дату,
час та місце розгляду даної справи, але
Страхове товариства з додатковою
відповідальністю «Глобус» не
скористалось своїми законними права та
не подало до суду першої інстанції
вищезгадані документи.

Відтак, беручи до уваги все
вищевикладене апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи Страхового товариства з
додатковою відповідальністю "Глобус",
викладені в апеляційні скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, а тому
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим рішення Господарського
суду міста Києва від 14.10.2014 у справі №
910/15557/14 підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю "Глобус" на рішення
Господарського суду міста Києва від
14.10.2014 у справі № 910/15557/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014 у справі № 910/15557/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15557/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін