ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.14р. Справа № 904/8762/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь", м.
Краматорськ, Донецька область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФЕРО-МД", м.
Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі судового засідання
Хавіна О.С.

Представники:

Від Позивача: представник Харитонова
М.І., довіреність № 17/10 від 11.02.2013 р.

Від Відповідача: директор Дон М.М.,
посвідчення № 217528 від 15.07.1997 р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Енергомашспецсталь" (далі-Позивач)
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФЕРО-МД"
(далі-Відповідач), в якому просить
господарський суд визнати недійсним
Договір №15/1908 від 24.12.2012р., укладений
між ПАТ "Енергомашспецсталь" та ТОВ
"ФЕРО-МД", судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на те, що Договір №15/1908 від
24.12.2012р. є недійсним в силу ст. 215 ЦК
України, у зв'язку з недодержанням в
момент вчинення правочину вимог, які
встановлені ч.5 ст. 203 ЦК України, а саме
те, що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

В підтвердження обґрунтованості
позовних вимог Позивач надав до позову:

копію договору №15/1908 від 24.12.2012р.;

копії специфікацій №1-9 та додаткової
угоди №1 від 02.12.2013р.;

копії видаткових накладних;

копії податкових накладних;

копії сертифікатів якості;

копії рахунків на оплату товару;

дублікати платіжних доручень;

копії прибуткових ордерів;

бухгалтерські довідки по товару;

копії правовстановлюючих документів;

копію довіреності №17/16 від 28.04.2014р.

Відповідач позов не визнав, у відзиві
на позов Відповідач зазначив про те, що
посилання Позивача та те, що у нього
склалася думка про свою пасивну участь
у схемі ухилення від сплати податків
взагалі є припущенням, без посилання на
жодні докази. У разі вчинення будь яких
дій відповідача по ухиленню від сплати
податків, наслідки щодо таких дій
будуть виключно для відповідача,
оскільки ст.61 Конституції України
зазначає, що юридична відповідальність
носить виключно індивідуальний
характер. Обов'язок сплати податків
також закріплений Конституцією
України, і відповідальність за
ухилення від їх сплати буде нести
виключно відповідач, а не позивач.
Позивач в позовній заяві намагається
поставити себе в залежність від
добросовісності відповідача, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Якщо, припустимо,
відповідач не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, тобто
такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції. І жодним чином
дії відповідача не впливають на
репутацію позивача. Посилання позивача
на ст. 215 ЦК України також є
безпідставним, оскільки в момент
укладання договору сторони виходили в
власних намірів щодо умов договору , і
виконували умови договору, як було
зазначено вище, протягом майже 2-х
років, тобто договір був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Посилання позивача
на ст.230 ЦК України, а саме щодо вчинення
правочину під впливом обману, також
ґрунтується виключно на припущенням
позивача без зазначення конкретних
фактів.

Сторони не заперечували проти
закінчення розгляду справи в судовому
засіданні 16.12.2014 року.

В судовому засіданні 16.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення в порядку ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи та
враховуючи пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством
"Енергомашспецсталь" (далі-Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФЕРО-МД"
(далі-Постачальник) був укладений
договір поставки №15/1908 від 24.12.12р.,
відповідно до умов якого Постачальник
передає у власність Покупця , а
Покупець приймає та оплачує товар
(продукцію), загальна кількість,
одиниця виміру, ціна за одиницю виміру
та загальна вартість, виробник якого
визначений Сторонами в Специфікаціях,
які є невід'ємними частинами договору
(п. 1.1 Договору).

Ціна продукції зазначається в
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами договору. Орієнтовна сума
договору на момент укладення складає
830000,00 грн. без ПДВ, ПДВ-166000,00 грн., всього
з ПДВ - 996000,00 грн. (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Також сторони підписали Специфікації
№1-№9 до договору поставки №15/1908 від
24.12.12р. (а.с. 12-18, 20, 21), якими передбачили:

1. Умови оплати: 100% переплата.

2. Умови поставки: СРТ склад Покупця ПАТ
"Енергомашспецсталь".

3. Строк поставки: протягом трьох діб
після предоплати.

02 грудня 2013 року Сторони підписали
Додаткову угоду №1 до договору
поставки №15/1908 від 24.12.12р. (а.с. 19),
відповідно до умов якої, внесли зміни
до п. 13.2 Договору поставки, а саме: строк
дії договору до 31.01.2015р.

Договір поставки №15/1908 від 24.12.12р. та
Додаткова угода №1 від 02.12.2013р.
підписані сторонами та скріплені
печатками товариств.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарська операція з поставки
товару відбулася між сторонами у
справі, про що складено видаткові
накладні, в яких зазначається
найменування поставленого товару, його
кількість, ціна та підсумкова сума,
копії та перелік яких наявний в
матеріалах справи (а.с. 22-37). Накладні
містять підпис особи, що відпустила
товар від імені Позивача, та підпис
особи від імені Відповідача, що його
отримала. Підписи вказаних осіб
скріплені печатками товариств.

З урахуванням вказаних обставин
позовні вимоги Позивача задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Правовим обґрунтуванням позову є
посилання на ст.ст.203, 215 Цивільного
кодексу України.

Так, підставою недійсності правочину
згідно зі статтею 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обставини справи свідчать про те, що
відповідно до статей 202, 626, ч. 1 ст. 628, 629
ЦК України та 265 ГК України правочини за
оспорюваним договором були спрямовані
на набуття та виконання цивільних прав
та обов'язків. Матеріалами справи
доводиться, що Відповідачем було
поставлено, а Позивачем отримано товар
(продукцію) відповідно до умов Договору
та вищезазначених статей. В свою чергу
Позивач не заперечував та не
спростував факт оплати ним отриманого
за спірним Договором товару.

Враховуючи викладене, оскільки
Позивачем до позовної заяви не надано
жодного документального обґрунтування
позовних вимог, суд не вбачає порушення
прав та інтересів Позивача умовами
договору поставки №15/1908 від 24.12.12р.,
тому позовні вимоги Позивача суд
визнає безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі покладаються
на Позивача згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Б. Кеся Повне рішення
складено-22.12.14р.