КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Справа№ 910/20178/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Чернякова О.С.
(довіреність б/н від 14.08.2014 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного підприємства
«Трейд-М»

на рішення господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р.

у справі №910/20178/14 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного
підприємства «Трейд-М»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю сількогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Еліта
Придніпров'я»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Трейд-М»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю сількогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Еліта
Придніпров'я» про стягнення з
відповідача 40000,00 грн. грошових коштів
сплачених за товар, 14560,00 грн. неустойки
у розмірі 0,2% від вартості
непоставленого відповідачем у строк
товару, 2000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від
вартості непоставленої частини товару.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р. позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідач на
користь позивача попередню оплату у
розмірі 40000,00 грн. та 1292,05 грн. судового
збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення в частині
відмови у стягненні 14560,00 грн. неустойки
у розмірі 0,2% від вартості
непоставленого відповідачем у строк
товару, 2000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від
вартості непоставленої частини товару
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги про стягнення 14560,00 грн.
неустойки у розмірі 0,2% від вартості
непоставленого відповідачем у строк
товару, 2000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від
вартості непоставленої частини товару
задовольнити. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні суми
неустойки та штрафу є незаконним та
необгрунтованим.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
її задовольнити, рішення скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
11.12.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

26.08.2011 р. між позивачем та відповідачем
укладено договір № 2608, відповідно до
умов якого постачальник, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язаний передати в обумовлений в
цьому договорі строк вирощену
продукцію (пшениця, соняшник,
кукурудза, соя, ячмінь) покупцю для
використання в підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язаний
прийняти й оплатити ці товари.

Відповідно до п. 1.2 договору,
найменування, кількість та ціна товару
вказується в рахунку і в накладній.

Згідно п. 2.1 договору, в редакції
додаткової угоди № 1 від 01.06.2012 р.,
постачальник здійснює поставку товару
з 01.07.2012 р. по 26.10.2013 р. У випадку
непоставки товару постачальник
зобов'язаний повернути грошові кошти
на розрахунковий рахунок покупця
протягом 7 банківських днів з моменту
закінчення строку поставки, тобто не
пізніше 05.11.2013 р.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору, датою
поставки вважається дата поставки
товару на склад покупця; право
власності на товар переходить до
покупця з моменту поставки товару на
склад покупця.

Згідно п. 4.4 вказаного договору,
покупець здійснює передплату за товар
в сумі 40000,00 грн. на розрахунковий
рахунок постачальника, а саме: 26.08.2011
року - 40000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 265 ГК України,
за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України встановлено,
що предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 664 ЦК України,
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Якщо з
договору купівлі-продажу не випливає
обов'язок продавця доставити товар або
передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На виконання вимог договору позивач
здійснив попередню оплату в розмірі
40000,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 72 від 26 серпня 2011 року.

Проте відповідач не виконав умови
договору, а саме не поставив Приватному
підприємству «Трейд-М» продукцію та
відповідно до п. 2.1. договору не
повернув отримані за продукцію грошові
кошти не пізніше 5 листопада 2013 року, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1
від 01.06.2012 р. до договору, сторони
визначили, що постачальник здійснює
поставку товару з 01.07.2012 р. по 26.10.2013 р. У
випадку не поставки товару
постачальник зобов'язаний повернути
грошові кошти на розрахунковий рахунок
покупця протягом 7 банківських днів з
моменту закінчення строку поставки,
тобто не пізніше 05.11.2013 р.

Проте, відповідач не повернув позивачу
суму передплати у строки, які визначені
п. 2.1 договору, в редакції додаткової
угоди № 1 від 01.06.2012 р.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
про стягнення з відповідача
попередньої оплати в розмірі 40000,00 грн.
є обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача неустойки
(пені) у розмірі 14560,00 грн. за період з
29.10.2013 р. по 28.04.2014 р. за невиконання умов
договору та 5% штрафу від вартості
недопоставленого товару у розмірі 2000,00
грн.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
порушення строків поставки товару
покупець має право отримати від
постачальника неустойку у розмірі 2%
від вартості непоставленого у строк
товару за кожний день прострочення та
штраф у розмірі 5% від вартості
непоставленої частини товару.

Згідно п. 2.1 договору, в редакції
додаткової угоди № 1 від 01.06.2012 р.,
постачальник здійснює поставку товару
з 01.07.2012 р. по 26.10.2013 р. У випадку
непоставки товару постачальник
зобов'язаний повернути грошові кошти
на розрахунковий рахунок покупця
протягом 7 банківських днів з моменту
закінчення строку поставки, тобто не
пізніше 05.11.2013 р.

В абзаці 3 п. 2 листа Вищого
господарського суду України від 27.10.2014
р. № 01-06/1666/14 «Про доповнення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2011
р. № 01-06/249 «Про постанови Верховного
Суду України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів» зазначено, що
обов'язок щодо повернення грошових
коштів, отриманих як передоплата, не
можна розцінювати як грошове
зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК
України, оскільки повернення суми
попередньої оплати є поверненням суми
авансу (а не грошовим зобов'язанням). На
аванс можуть нараховуватися лише
проценти, передбачені статтею 536 ЦК
України (постанова Вищого
господарського суду України від 16.09.2014
р. №921/266/13-г/7).

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 14560,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи слідує,
що відносини, які виникли між сторонами
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання з поставки товару не можна
кваліфікувати як грошове зобов'язання.
А відтак, відповідно до приписів
чинного законодавста України вимога
позивача про стягнення пені є
безпідставною, оскільки приписами ст.
549 ЦК України передбачено, що розмір
пені обчислюється лише від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання.

Щодо стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 2000,00 грн., то колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду в частині відмови
в задоволенні позовних вимог про
стягнення суми штрафу та вважає, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України передбачено,
що штрафом є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Як зазначалось вище, та згідно приписів
ст.ст. 536, 549 ЦК України та п. 7.2. договору,
за порушення строків поставки товару
покупець має право на отримання від
постачальника штрафу у розмірі 5% від
вартості непоставленої частини товару.
А відтак позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача, викладені ним в
апеляційній скарзі, заслуговують на
увагу, а тому остання підлягає
частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р. у справі №910/20178/14
підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Трейд-М» задовольнити
частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р. у справі №910/20178/14
скасувати частково.

Позов задовольнити частково.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров'я» (01024, м. Київ, пров.
Чекистів, 1-А, кв. 2; ідентифікаційний код
30932551) на користь Приватного
підприємства «Трейд-М» (51900,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 5, кв.
29; ідентифікаційний код 34827627) попередню
оплату у розмірі 40000 (сорок тисяч) грн. 00
коп., штраф у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
00 коп. та судовий збір у розмірі 1356 (одна
тисяча триста п'ятдесят шість) грн. 69
коп. за подання позовної заяви та 110 (сто
десять) грн. 33 коп. судового збору за
подання апеляційної скарги.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

Справу №910/20178/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун