КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Справа№ 910/10309/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Єршова С.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Водотеплокомунікація»

на рішення Господарського суду
міста Києва від 07.10.2014

у справі № 910/10309/14 (головуючий
суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Водотеплокомунікація»

до Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

про визнання укладеним
договору купівлі-продажу природного
газу №__-ТЕ від 01.01.2014

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Водотеплокомунікація» (далі, позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі, відповідач) про
визнання укладеним Договору
купівлі-продажу природного газу №__-ТЕ
від 01.01.2014 (далі, Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є виробником комунальної
послуги з виробництва, транспортування
та реалізації теплової енергії та по
відношенню до відповідача є
споживачем, якому він, як гарантований
газовий постачальник, не має права
відмовити в укладенні договору на
постачання природного газу.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач
є правонаступником Комунального
підприємства «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» по всім
борговим зобов'язанням з оплати
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання,
пов'язаним із діяльністю цілісного
майнового комплексу структурного
підрозділу дільниці «Теплопостачання»
(далі, ЦМК). Відтак, з огляду на
існування у позивача, як
правонаступника Комунального
підприємства «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради»,
заборгованості, в силу норм частини 3
статті 22 Закону України «Про
теплопостачання» відповідач не
повинен укладати договір із позивачем,
оскільки не було узгоджено порядок
погашення такої заборгованості.

Також, суд першої інстанції у рішенні
зазначив, що у відповідача відсутні
підстави укладати з позивачем спірний
договір з огляду на положення пункту 6.8.
Правил користування природним газом
для юридичних осіб, оскільки є
нерозірваними договори постачання
природного газу з попереднім власником
та є непогашеною заборгованість по цим
договорам.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
07.10.2014 у справі № 910/10309/14 та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповністю
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає, що є
правонаступником не всіх прав та
обов'язків Комунального підприємства
«Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради»,
пов'язаних з діяльністю ЦМК, а лише їх
частини, а саме:

- права користування дозволами та
ліцензіями комунального підприємства
"Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» щодо
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії до
отримання таких ліцензій та дозволів
Орендарем;

- права застосування діючих тарифів на
послуги з теплопостачання для усіх
споживачів міста Вугледар,
встановлених для комунального
підприємства «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» до моменту
затвердження Орендарем нових тарифів
згідно діючого законодавства.

Будь-які інші активи та пасиви, як
зазначає апелянт, йому не передавались,
з огляду на що позивач не повинен
погоджувати із відповідачем умови
погашення заборгованості іншого
підприємства.

Також, скаржник зазначив, що КП
«Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» не було
реорганізовано та/або ліквідовано та
продовжує свою господарську
діяльність, а тому є самостійним
боржником по відношенню до відповідача
за взятими на себе зобов'язаннями по
договорам купівлі-продажу природного
газу за попередній період.

Крім того, апелянт вважає
необгрунтованими посилання суду на
пункт 6.8. Правил користування природним
газом для юридичних осіб, оскільки
згідно пояснень КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» ним було
дотримано встановленого порядку
припинення договірних відносин із
позивачем щодо припинення
газопостачання у відповідності до
встановлених Правил.

Усе зазначене, на думку позивача, є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції у даній справі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
позивача у справі № 910/10309/14 було
передано на розгляд колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді:
Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.11.2014
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 16.12.2014.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, 16.12.2014 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду клопотання про
відкладення розгляду справи та
продовження строку вирішення спору.
Дане клопотання скаржник мотивував
тим, що наразі між ним та відповідачем
ведуться перемовини щодо
безпосереднього укладання типового
договору, з приводу якого виник спір,
наслідком чого може бути відмова
позивача від поданої апеляційної
скарги у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши подане
позивачем клопотання про відкладення
розгляду справи, заслухавши думку
відповідача, ухвалила відмовити у його
задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Однак, це є
правом суду, а не його обов'язком.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Колегія суддів зазначає, що до
клопотання про відкладення розгляду
справи відповідачем не надано
будь-яких доказів на підтвердження
викладених у ньому обставин. Водночас,
позивачем не наведено суду обставин,
які заважали останньому з'явитись у
судове засідання для дачі пояснень з
приводу поданого ним клопотання про
відкладення та дачі пояснень по суті
спору.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представника позивача.

Представник відповідача письмового
відзиву на апеляційну скаргу суду не
надав, у судовому засіданні проти
доводів, викладених у апеляційній
скарзі, заперечував, просив у її
задоволенні відмовити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Водотеплокомунікація» є виробником
комунальної послуги з виробництва,
транспортування та реалізації
теплової енергії, що підтверджується
ліцензіями серії АЕ № 199689 від 17.01.2014, №
287701 від 17.01.2014 та № 199690 від 17.01.2014.

Як підтверджується матеріалами справи,
позивача включено до переліку
суб'єктів природних монополій на ринку
транспортування теплової енергії на
території м. Вугледар Донецької
області в межах території, де
знаходяться належні йому теплові
мережі, та він є суб'єктом
господарювання, який здійснює
господарську діяльність на суміжному
ринку з виробництва та постачання
теплової енергії на території м.
Вугледар Донецької області.

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» у розумінні Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу» та постанови
Кабінету Міністрів України «Про
визначення гарантованих
постачальників природного газу» № 705
від 25.07.2012 є гарантованим
постачальником газу, який не вправі
відмовити споживачу в укладенні
договору на постачання природного
газу.

Відповідно до статей 9 та 19 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу» суб'єкти ринку
природного газу провадять свою
діяльність на підставі договорів
(контрактів), що укладаються відповідно
до законодавства, та при цьому споживач
зобов'язаний укласти договір на
постачання природного газу.

Із огляду на зазначене, відповідач по
відношенню до позивача є гарантованим
постачальником газу та послуг з його
транспортування, а позивач є
споживачем газу та наданих йому послуг
з транспортування, та в свою чергу є
подальшим виробником комунальної
послуги з виробництва, транспортування
та реалізації теплової енергії.

За умовами пункту 1.4. Правил
користування природним газом для
юридичних осіб, затверджених
Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 13.09.2012 № 1181 (далі,
Правила), постачання природного газу
здійснюється відповідно до договору,
за яким постачальник зобов'язується
поставити споживачеві (субспоживачеві)
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач (субспоживач) зобов'язується
сплачувати вартість прийнятого
природного газу в розмірі, строки та
порядку, передбачених договором.

Відповідно до пункту 1.5. Правил
гарантований постачальник, який
здійснює діяльність з постачання
природного газу за регульованим
тарифом, укладає з усіма споживачами та
субспоживачами, для яких відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про визначення гарантованих
постачальників природного газу» від
25.07.2012 № 705 цей постачальник визначений
гарантованим та об'єкти газоспоживання
яких розташовані на території
здійснення ліцензованої діяльності
даного постачальника, договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом відповідно до
Типового договору на постачання
природного газу за регульованим
тарифом, затвердженого постановою НКРЕ
від 22.09.2011 № 1580, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 07.10.2011 за
№ 1155/19893.

Як вбачається із матеріалів справи,
04.01.2014 позивач звернувся до відповідача
з листом № 03 з пропозицією укласти
договір купівлі-продажу природного
газу на 2014 рік для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями,
національними творчими колективами та
їх релігійними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності),
надіславши в двох екземплярах проект
договору, що підтверджується копіями
опису вкладення у цінний лист від
04.01.2014, фіскального чеку від 04.01.2014 та
повідомленням про вручення поштового
відправлення, як доказ отримання
вказаного листа 10.01.2014 відповідачем
(том 1, а.с. 43-46).

У подальшому, з повторними
пропозиціями до відповідача позивач
звертався двічі, підтримавши та
продублювавши умови, згадані вище
(копії листів № 13 від 13.01.2014 та № 364 від
06.03.2014 з доказами їх направлення та
отримання; том 1, а.с. 47-55).

Підписаного примірнику Договору
відповідач позивачу не повернув,
протоколу розбіжностей не склав.

Натомість, як вбачається із матеріалів
справи, листом № 26-761/1.5-14 від 26.02.2014 (том
1, а.с. 149-150) відповідач повідомив
позивача про те, що договори на
постачання та транспортування
енергоносіїв укладаються з
правонаступниками реорганізованої
теплопостачальної та/або
теплогенеруючої організації виключно
за умови погодження порядку погашення
заборгованості з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання за
попередній період. А тому, враховуючи
заборгованість КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради», вимагав
від позивача терміново укласти з
відповідачем відповідний договір про
переведення боргу (з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання за
попередній період).

Відповідно до частини 3 статті 179
Господарського кодексу України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Згідно частини 7 статті 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 187 Господарського
кодексу України визначено, що спори,
які виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом.

З огляду на вказані норми права та
викладені обставини справи, позивач,
вважаючи, що відповідачем порушено
його право на укладення Договору,
звернувся до суду з позовом про
укладення зазначеного Договору в
судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

Виконавчим комітетом Вугледарської
міської ради 09.01.2014 прийнято рішення № 3
«Про визначення учасників договірних
відносин у сфері надання
житлово-комунальних послуг для
будинків комунальної власності
територіальної громади міста»,
відповідно до якого позивача визначено
виробником комунальної послуги з
виробництва, транспортування та
реалізації теплової енергії.

Відповідно до Договору оренди від
31.12.2013 (том 1, а.с. 83-92), посвідченого
державним нотаріусом Вугледарської
державної нотаріальної контори 31.12.2013
та зареєстрованого в реєстрі за № 1358,
позивач є орендарем цілісного
майнового комплексу структурного
підрозділу КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» дільниці
«Теплопостачання» (ЦМК).

Згідно пункту 3 рішення міської ради м.
Вугледар від 31.12.2013 № 6-46-3
(том 1, а.с. 35-36) ТОВ
«Водотеплокомунікація» визнано
правонаступником прав та обов'язків КП
«Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради».

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
відносини, пов'язані з виробництвом,
транспортуванням, постачанням та
використанням теплової енергії з метою
забезпечення енергетичної безпеки
України, підвищення
енергоефективності функціонування
систем теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання
регулюються Законом України «Про
теплопостачання».

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону
України «Про теплопостачання» у разі
якщо суб'єкту господарювання надано в
користування (оренду, концесію,
управління тощо) цілісний майновий
комплекс (індивідуально визначене
майно) з вироблення теплової енергії,
такий суб'єкт стає правонаступником за
борговими зобов'язаннями з оплати
спожитих енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, що
виникли у суб'єкта господарювання, який
раніше використовував зазначене майно
(володів або користувався ним).

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач є правонаступником не лише
частини прав КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради», як він
зазначає, а і правонаступником КП
«Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» по всім
борговим зобов'язанням ЦМК з оплати
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання.

Частиною 4 статті 22 Закону України «Про
теплопостачання» визначено, що
договори про постачання та
транспортування енергоносіїв
укладаються з правонаступниками
реорганізованої теплопостачальної
та/або теплогенеруючої організації
виключно за умови погодження порядку
погашення заборгованості з оплати
спожитих енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання за
попередній період.

Аналогічні норми права закріплені у
пункті 13-1 Порядку забезпечення
споживачів природним газом,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 «Про
забезпечення споживачів природним
газом».

Як підтверджується матеріалами справи,
та не заперечувалось самим позивачем
(том 1, а.с. 81, 1 абзац) за КП «Керуюча
компанія з житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради»
обліковується заборгованість за
попередніми договорами (копії
договорів купівлі-продажу природного
газу, укладені з КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» залучені
до матеріалів справи) у розмірі 10 296 723,37
грн.

Доказів того, що позивачем, як
правонаступником КП «Керуюча компанія
з житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради», був
погоджений порядок погашення
заборгованості з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання за
попередній період скаржником суду не
надано.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про правомірність відмови
відповідача від укладення
запропонованого йому позивачем
Договору, оскільки позивачем всупереч
частини 4 статті 22 Закону України «Про
теплопостачання» та пункту 13-1 Порядку
забезпечення споживачів природним
газом не було узгоджено з відповідачем
порядок погашення заборгованості з
оплати спожитих енергоносіїв та послуг
з їх транспортування і постачання за
попередній період.

Окрім вищевикладеного колегія суддів
зазначає, що на даний час у відповідача
відсутні підстави укладати з позивачем
спірний Договір також з огляду на
положення пункту 6.8. Правил
користування природним газом для
юридичних осіб (постанова НКРЕ від
13.09.2012 № 1181), оскільки є нерозірваними
договори постачання природного газу з
попереднім власником та є непогашеною
(і не спростованою) наведена
відповідачем заборгованість по цим
договорам.

Так, згідно умов договорів
купівлі-продажу природного газу,
укладених відповідачем з КП «Керуюча
компанія з житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради», останні
набирають чинності з дати їх
підписання і в частині розрахунків за
ними діють до їх повного здійснення.

Норми закону та Правил користування
природним газом для юридичних осіб не
передбачають автоматичного розірвання
договорів постачання природного газу з
попереднім власником у зв'язку зі
зверненням до нього з односторонньою
заявою, та натомість пунктом 6.8.
вказаних Правил унормовано процедуру
такого розірвання, згідно з якою у разі
звільнення займаного приміщення та/або
остаточного припинення користування
природним газом споживач зобов'язаний
повідомити постачальника та (у разі
наявності відповідного договору)
газорозподільне/газотранспортне
підприємство не пізніше ніж за 20
робочих днів до дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом та надати заяву про розірвання
договору і в цей самий строк здійснити
оплату всіх видів платежів,
передбачених відповідними договорами,
до вказаного споживачем дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом включно.

Тобто, передбачається подання заяви, та
за згодою сторін і за умови погашення
заборгованості - розірвання договору.

За приписами останньої частини пункту
6.8. вказаних Правил, умовою укладення
договору з новим споживачем, є
розірвання договору з попереднім
споживачем та звільнення ним
приміщення. Натомість у даному випадку
має місце лише звільнення попереднім
споживачем приміщення, оскільки
позивач є новим орендарем ЦМК, та,
натомість, доказів розірвання
договорів з попереднім споживачем, як
за згодою сторін так і в судовому
порядку, матеріали справи не містять.

Водночас, КП «Керуюча компанія з
житлово-комунальних послуг
Вугледарської міської ради» не
здійснено оплати заборгованості
згідно договорів за попередні періоди.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про часткове
задоволення позовних вимог, а
заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймає до
уваги, оскільки останні не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Водотеплокомунікація» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Водотеплокомунікація» на рішення
Господарського суду міста Києва від
07.10.2014 у справі № 910/10309/14 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у справі №
910/10309/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10309/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко