ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" грудня 2014 р. Справа №
924/1648/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Кочергіної В.О.,
розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства
"Адоніс-Стар", м. Старокостянтинів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО" с.
Бражинці Полонського району

про стягнення 393734 грн. 27 коп.
заборгованості

Представники сторін:

від позивача Панасюк В.В. - за
довіреністю від 14.07.2014 р.

від відповідача не з'явився

У судовому засіданні, відповідно до
ст.85 ГПК України, проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Рішення приймається 18.12.2014р., оскільки в
судовому засіданні 02.12.2014р.
оголошувалась перерва.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив. На адресу суду направив
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату, у зв'язку з
необхідністю підготовки та подання
додаткових доказів. Будь-яких доводів в
підтвердження поважності причин
неможливості подання додаткових
доказів в судове засідання 18.12.2014р.
відповідачем у клопотанні не зазначено
та належними доказами не підтверджено.

Згідно з абз. 1 п.3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (із
змінами і доповненнями) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене та те, що за
висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
вирішення спору по суті, відповідачу
було надано час для подання додаткових
доказів шляхом оголошення в судовому
засіданні перерви з 02.12.2014р. на 18.12.2014р.,
за цей час відповідач своїми
процесуальними правами не скористався,
суд відхиляє клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи та
вважає можливим розглянути справу за
відсутності представника відповідача,
відповідно до ст.75 ГПК України, за
наявними в матеріалах справи доказами.

Суть спору

Приватне підприємство "Адоніс-Стар"
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО" с.
Бражинці Полонського району 393734 грн. 27
коп.

Ухвалою суду від 05.11.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 18.11.2014р.

Ухвалою суду від 18.11.2014р. розгляд справи
відкладено на 02.12.2014р.

В судовому засіданні 02.12.2014р.
представником позивача подано заяву
про деталізацію прохальної частини
позовної заяви, згідно якої позивач
просить суд стягнути з відповідача
393734грн. 27коп., з яких 288038грн. 63коп. -
заборгованості, 49876грн. 81коп. - штрафу,
17379грн. 45коп. - пені, 28975грн. 57коп. -
процентів за користуванням товарним
кредитом, 9463грн. 81коп. - інфляційних
втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань згідно договору
купівлі-продажу № 032/14 від 22.05.2014р.
Наголошує, що позовні вимоги
підтверджені наявними в матеріалах
справи договором купівлі-продажу № 032/14
від 22.05.2014р., специфікаціями,
накладними, податковими накладними,
довіреностями, довідкою про стан
заборгованості.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.12.2014р. повідомив, що в
договорі допущено описку стосовно
зазначення найменування покупця, а
саме його організаційно-правової форми
та замість Товариства з обмеженою
відповідальністю зазначено -
Фермерське господарство. При цьому
наголошує, що з кодом ,
зазначеним у договорі купівлі-продажу
зареєстровано саме Товариство з
обмеженою відповідальністю „Золота
Роса Агро". Договір скріплено відтиском
печатки Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золота Роса Агро" та
підписано директором О.М. Собко, який
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців є керівником саме
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золота Роса Агро".
Також долучив до матеріалів справи
довідку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №368315.

Відповідач у відзиві на позов
повідомив, що проти позовних вимог
заперечує. Посилається на те, що
договір купівлі-продажу №032/14 від
22.05.2014р. укладено між позивачем та
фермерським господарством „Золота
Роса Агро", яке є іншою юридичною особою
та не має жодного відношення до
товариства. Зазначає, що подані
позивачем докази підтверджують
поставку товару не на підставі
договору купівлі-продажу, а на підставі
договору поставки. Зазначає, що згідно
наявних в матеріалах справи накладних
продукцію отримувало ТзОВ „Золота
Роса Агро" на суму 255778грн. 56коп. і не
заперечує цього, однак не на підставі
договору купівлі-продажу №032/14 від
22.05.2014р. Зауважує, що у накладних
відсутні строки оплати поставленого
товару, вимог від позивача в порядку
ст.530 ЦК України щодо оплати товару
відповідач не отримував, отже на момент
звернення до суду з позовом відсутнє
прострочення виконання зобов'язання.
Просить суд у задоволенні позову
відмовити.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Приватне
підприємство "Адоніс-Стар", є юридичною особою.
Місцезнаходження підприємства - м.
Старокостянтинів, вул. Попова, 30, кв.11.
Керівник підприємства - Рябчун О.І.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю "Золота
Роса Агро", є юридичною
особою. Місцезнаходження товариства -
Полонський район, с. Бражинці, вул.
Колгоспна, 2. Керівник товариства - О.М.
Собко.

22.05.2014р. між Приватним підприємством
"Адоніс-Стар", м. Старокостянтинів
(Продавець) та відповідачем (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу №
032/14.

За умовами п.1.1 договору Продавець
зобов'язався передати, а Покупець
прийняти і сплатити вартість Засобів
захисту рослин, іменованих в
подальшому товар, відповідно до умов
даного договору.

Конкретний асортимент, кількість, ціна
товару наведені в Специфікаціях до
даного договору. Специфікації є
невід'ємною частиною даного договору
(п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.2 договору загальна
сума договору складається із суми всіх
Специфікацій, підписаних в рамках
цього договору, які є його невід'ємною
частиною.

Згідно п.4.1 договору товар надається на
умовах товарного кредиту і оплата за
товар здійснюється Покупцем наступним
чином: 30% від вартості товару - завдаток,
сплата протягом 1-го дня з дня
підписання специфікації; 70% - до 1 серпня
2014р.

Товарний кредит з відстрочкою платежу
по даному договору надається на умовах
сплати 0,01% річних за користування
товарним кредитом, якщо інший розмір
процентів не встановлений умовами
оплати товару по Специфікації до
договору.

За змістом п 4.3 договору сплата
процентів відбувається при проведенні
остаточного розрахунку за товар.

Сторони домовились, що в Специфікаціях
вказується вартість товару в гривнях і
доларах США. Оплата товару та
нарахованих процентів проводиться в
гривнях за курсом НБУ на день
проведення оплати (п.4.4 договору).

У п.4.6 договору визначено, що Продавець
на вимогу Покупця надає наступні
документи: рахунок, податкову накладну;
накладну на передачу товару (видаткову
накладну); сертифікат якості товару.

Згідно п.5.1 договору право власності на
товар переходить до Покупця в момент
одержання ним товару, супровідних
документів та підписання накладних.

Відповідно до п.6.1 договору у випадку
порушення Покупцем термінів оплати,
він сплачує Продавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
своєчасно неоплаченої суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати та штраф у розмірі
15% від суми боргу.

У разі несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом,
згідно умов оплати, з дати виникнення
простроченої заборгованості на суму
заборгованості нараховуються проценти
за користування товарним кредитом з
розрахунку 0,1% за кожен день
прострочення оплати.

Відповідно до п.9.1 договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31.12.2014р., а в частині
розрахунків - до повного виконання
Покупцем своїх зобов'язань за цим
договором.

Договір з боку Продавця підписано
директором О.Рябчуном, з боку Покупця -
директором О.М. Собко та скріплено
відтисками печаток сторін.

До договору наявні специфікації №2-№9,
в яких визначено асортимент, кількість
та ціна товару. Ціна товару визначена у
гривні на загальну суму 255778грн. 76коп. з
грошовим еквівалентом в іноземній
валюті - долар США в розмірі 22241,61.

Специфікації з боку Продавця підписані
директором О.Рябчуном, з боку Покупця -
директором О.М. Собко та скріплено
відтисками печаток сторін.

На підставі накладних №0091 від 03.06.2014р.,
№0094 від 03.06.2014р., №0107 від 02.06.2014р., №0112
від 04.06.2014р., №0114 від 04.06.2014р., №0116 від
06.06.2014р., №0127 від 11.06.2014р., №0130 від
16.06.2014р., №0138 від 25.06.2014р., №0143 від
30.06.2014р., по довіреності№48 від 11.06.2014р.,
№50 від 02.06.2014р. позивач передав, а
відповідач прийняв товар на загальну
суму 255778грн. 76коп. або 22241,61 доларів США.

На зазначені господарські операції
позивачем виписано податкові накладні
№36 від 04.06.2014р., №23 від 04.06.2014р., №15 від
11.06.2014р., №17 від 16.06.2014р., №43 від 25.06.2014р.,
№48 від 30.06.2014р., №2 від 02.06.2014р., №6 від
06.06.2014р. У графі "вид цивільно-правового
договору" зазначено договір
купівлі-продажу від 22.05.2014р. №032/14.

Враховуючи несплату відповідачем
заборгованості за поставлений товар в
добровільному порядку у визначені
договором строки, позивач просить суд
стягнути з відповідача 288038грн. 63коп. -
заборгованості, відповідно до п.4.4
договору по курсу НБУ 12,95грн. за долар
США станом на день звернення до суду з
позовом.

За порушення термінів виконання
грошових зобов'язань позивачем
нараховано відповідачу 49876грн. 81коп. -
штрафу (п.6.1 договору), 17379грн. 45коп. -
пені (п.6.1 договору), 28975грн. 57коп. -
процентів за користуванням товарним
кредитом (п.6.2 договору), 9463грн. 81коп. -
інфляційних втрат (ст.625 Цивільного
кодексу України).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, оцінюючи їх у
сукупності, судом приймається до уваги
наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського
кодексу України, господарський договір
є підставою виникнення господарських
зобов'язань.

Частиною 1 ст.179 Господарського кодексу
України визначено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Правовідносини, що виникли між
сторонами характеризуються ознаками
договору купівлі-продажу та поставки.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст.691 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч.2 ст.692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором №032/14 від
22.05.2014р. виконав, проте відповідач за
отриманий товар у визначені договором
строки не розрахувався.

За умовами п.4.4 укладеного між
сторонами договору в Специфікаціях
вказується вартість товару в гривнях і
доларах США, оплата товару та
нарахованих процентів проводиться в
гривнях за курсом НБУ на день
проведення оплати.

Зазначена умова договору узгоджується
з приписами ст.627 Цивільного кодексу
України, згідно якої сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно, позивачем проведено
перерахунок вартості поставленого, але
не оплаченого товару, у гривневому
еквіваленті станом на 27.10.2014р. (день
звернення до суду з позовом) по курсу
НБУ долара США 12,95 та заявлено до
стягнення 288038грн. 63коп. вартості
поставленого товару.

Факт прострочення виконання
зобов'язань підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідачем не подано доказів оплати
заборгованості в сумі 288038грн. 63коп., а
також не спростовано факту отримання
товару на зазначену суму.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи умови оплати товару,
визначені п.4.4 договору купівлі продажу
№032/14 від 22.05.2014р. наявні в матеріалах
справи накладні, специфікації,
податкові накладні, перевіривши
проведені позивачем розрахунки,
враховуючи міжбанківський курс гривні
по відношенню до долара США станом на
27.10.2014р., суд вважає позовні вимоги про
стягнення з відповідача 288038грн. 63коп.
заборгованості за поставлений товар,
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

При цьому доводи відповідача, що
поставка товару по накладних №0091 від
03.06.2014р., №0094 від 03.06.2014р., №0107 від
02.06.2014р., №0112 від 04.06.2014р., №0114 від
04.06.2014р., №0116 від 06.06.2014р., №0127 від
11.06.2014р., №0130 від 16.06.2014р., №0138 від
25.06.2014р., №0143 від 30.06.2014р., по
довіреності№48 від 11.06.2014р., №50 від
02.06.2014р. відбувалась не в межах договору
№032/14 від 22.05.2014р., суд до уваги не
приймає, оскільки останні
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Доводи відповідача про те, що договір
№032/14 від 22.05.2014р. укладався позивачем
не з ТзОВ „Золота Роса Агро", а з іншою
юридичною особою, судом також до уваги
не приймаються, оскільки зазначений
договір підписано директором та
скріплено відтиском печатки
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золота Роса Агро",
при цьому код ЄДРПОУ зазначений у
реквізитах покупця за даним договором
також належить даній юридичній особі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази суд прийшов до висновку, що
описка у договорі при зазначенні
організаційно-правової форми „Золота
Роса Агро" не спростовує факту
укладення договору саме Товариством з
обмеженою відповідальністю „Золота
Роса Агро".

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 28975грн. 57коп. -
заборгованості по оплаті відсотків за
користування товарним кредитом судом
враховується наступне.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Статтею 694 Цивільного кодексу України
встановлено особливості продажу
товару в кредит. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу.

Відповідно до п.14.1.245. ст.14 Податкового
кодексу України товарний кредит -
товари (роботи, послуги), що передаються
резидентом або нерезидентом у
власність юридичних чи фізичних осіб
на умовах договору, що передбачає
відстрочення остаточних розрахунків
на визначений строк та під процент.
Товарний кредит передбачає передачу
права власності на товари (роботи,
послуги) покупцеві (замовникові) у
момент підписання договору або в
момент фізичного отримання товарів
(робіт, послуг) таким покупцем
(замовником), незалежно від часу
погашення заборгованості.

Частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо покупець
прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Згідно статті 536 Цивільного кодексу
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Договором купівлі-продажу може бути
передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Умовами п.4.1 укладеного між сторонами
договору визначено, що товар надається
на умовах товарного кредиту і оплата за
товар здійснюється Покупцем наступним
чином: 30% від вартості товару - завдаток,
сплата протягом 1-го дня з дня
підписання специфікації; 70% - до 1 серпня
2014р. Товарний кредит з відстрочкою
платежу по даному договору надається
на умовах сплати 0,01% річних за
користування товарним кредитом, якщо
інший розмір процентів не встановлений
умовами оплати товару по Специфікації
до договору.

При цьому, відповідно до п.6.1 договору у
разі несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом,
згідно умов оплати, з дати виникнення
простроченої заборгованості на суму
заборгованості нараховуються проценти
за користування товарним кредитом з
розрахунку 0,1% за кожен день
прострочення оплати.

Зважаючи на наведені вище правові
приписи, пункти договору щодо
визначення поставки товару на умовах
товарного кредиту, умови договору щодо
строків сплати коштів в рахунок оплати
поставленого товару, суд приходить до
висновку, що Товар постачався на умовах
товарного кредиту.

При цьому встановлення сторонами у п.4.1,
п.6.1 договору відсотків за користування
товарним кредитом є правомірним, таким,
що не суперечить нормам чинного
законодавства.

У п.6.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством.

Перевіривши правильність нарахованих
відсотків за користування товарним
кредитом, зважаючи на курс НБУ долара
США відносно гривні на дату проведених
нарахувань суд вважає позовні вимоги
про стягнення 28975грн. 57коп. відсотків за
користування товарним кредитом
обґрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача, нарахованих відповідно до
п.6.1 договору 49876грн. 81коп. - штрафу та
17379грн. 45коп. - пені суд судом
враховується наступне.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

За змістом ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею) (ст.546
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 6.1 договору визначено, що у
випадку порушення Покупцем термінів
оплати, він сплачує Продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від своєчасно неоплаченої суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати та штраф у розмірі
15% від суми боргу.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч.2 ст.231 Господарського кодексу
України. У випадках порушення
виконання господарських зобов'язань
чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу,
що узгоджується із свободою
договору, встановленою ст.627 ЦК
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При цьому одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст. 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф
є формами неустойки, а відповідно до
ст.230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. У договорі між
сторонами передбачено
господарсько-правову відповідальність
за порушення умов договору у вигляді
сплати неустойки - пені та штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
27.04.12 у справі №3-121гс11 та у справі
№3-24гс12, а також у п. 2.1 та п.2.9 постанови
пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14.

Перевіривши правильність розрахунків
заявлених до стягнення сум пені та
штрафних санкцій суд вважає
правомірними позовні вимоги в частині
стягнення 17275грн. 02коп. пені та 49876грн.
81коп. штрафу. Однак при стягненні
17275грн. 02коп. пені та 49876грн. 81коп. штрафу
судом враховується, що згідно ч.3 ст. 551
ЦК України за рішенням суду розмір
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, зменшується,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків.

Відповідно, якщо порушення
зобов'язання учасника господарських
відносин не потягло за собою значні
збитки для іншого господарюючого
суб'єкта, то суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК
України, згідно якої у разі, якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може, з урахуванням
інтересів боржника, зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом п.3 ч.1 ст.83 ГК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищенаведені правові
приписи, забезпечення виконання
зобов'язання двома видати неустойки,
неспіврозмірність розмірів
нарахованих позивачем штрафу і пені,
завданих йому збитків, зважаючи на
заявлені позивачем вимоги про
стягнення скоригованої вартості
товару у зв'язку із збільшенням курсу
дол. США, суд вважає за необхідне
зменшити розмір пені та штрафу на 50%,
тобто, до 8637грн. 51коп. пені та до 24938грн.
41коп. штрафу та задовольнити позовні
вимоги в цій частині. У решті заявлених
до стягнення пені та штрафу у позові
необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 9463грн. 81коп. - інфляційних
втрат суд зважає на таке.

Статтею 625 ЦК України встановлено
зобов'язання боржника на вимогу
кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення за
умови, що боржник прострочив виконання
грошового зобов'язання.

Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами статті 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно з частинами першою, другою
статті 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. Зазначена
норма кореспондується з положеннями
частини другої статті 198 ГК України.

Таким чином, вираження у договорі
грошових зобов'язань в іноземній
валюті не суперечить чинному
законодавству, однак унеможливлює
урахування розрахованого Державним
комітетом статистики України індексу
інфляції для обґрунтування вимог,
пов'язаних із знеціненням валюти боргу,
оскільки офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти (п.10 оглядового листа
ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06/767/2013).

Зазначена правова позиція
узгоджується з позицією Вищого
господарського суду України,
викладеної у постанові від 31.01.2012 у
справі № 18/113-53/81.

Відповідно до п.8.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. (із
змінами і доповненнями) якщо за умовами
договору сума платежу, що визначена в
іноземній валюті, на день виникнення у
відповідача грошового зобов'язання
перераховується у гривню і в
подальшому на день фактичної сплати
коштів згідно з таким перерахунком не
змінюється, тобто залишається
гривневим, то з моменту перерахунку
боржник відповідно до частини другої
статті 625 Цивільного кодексу України
зобов'язаний на вимогу кредитора
сплатити борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення виконання даного
зобов'язання.

Як вбачається з аналізу умов договору,
укладеного сторонами спору, оплаті
підлягає вартість товару, визначена за
правилами ч.2 ст.533 ЦК України та пунктом
4.4 договору, тобто вартість, визначена у
сумі, яка обчислюється з урахуванням
курсу торгів іноземної валюти до
гривні на міжбанківській валютній
біржі на час проведення розрахунків, і
відрізняється від вартості товару на
час укладення договору на суму його
дооцінки.

На підставі наведеного та зважаючи на
те, що позивачем проведено перерахунок
вартості поставленого, але не
оплаченого товару, у гривневому
еквіваленті станом на 27.10.2014р. (день
звернення до суду з позовом) по курсу
НБУ долара США 12,95 та заявлено до
стягнення 288038грн. 63коп. вартості
поставленого товару суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
застосування до спірних відносин
положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо
інфляційних нарахувань можуть бути
застосовані лише щодо прострочених
грошових зобов'язань, визначених у
гривні і не можуть бути застосовані до
вартості неоплаченого товару у гривні
з урахуванням зміни курсу гривні в
залежності від її ринкової вартості на
день проведення розрахунків.

Виходячи із наведеного, у позовних
вимогах в частині стягнення 9463грн.
81коп. інфляційних втрат необхідно
відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України оплата
судових витрат покладається на
відповідача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

При цьому судовий збір при зменшенні
судом неустойки покладається на
відповідача повністю, без врахування
зменшення такого розміру (п.2.4.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.13р.).

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 44, 49, 74-1, 75,
82-84, 85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства
"Адоніс-Стар" м. Старокостянтинів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО" с.
Бражинці Полонського району про
стягнення 393734 грн. 27 коп. задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО"
(, вул. Колгоспна, 2, с.
Бражинці Полонського району) на
користь Приватного підприємства
"Адоніс-Стар", (м. Старокостянтинів, вул.
Попова, 30, кв.11, ) 288038грн.
63коп. (двісті вісімдесят вісім тисяч
тридцять вісім гривень 63коп.) - боргу,
8637грн. 51коп. (вісім тисяч шістсот
тридцять сім гривень 51коп.) - пені,
24938грн. 41коп. (двадцять чотири тисячі
дев'ятсот тридцять вісім гривень 41коп.)
- штрафу, 28975грн. 57коп. (двадцять вісім
тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять гривень
57коп.) - процентів за користування
товарним кредитом, 7683грн. 32коп. (сім
тисяч шістсот вісімдесят три гривні
32коп.) - витрат по оплаті судового
збору.

Видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
В.О. Кочергіна

Віддруковано 3 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу (Хмельницька обл., м.
Старокостянтинів, вул. Попова, 30, кв. 11);

3 - відповідачу рекомендованим з
повідомленням (Хмельницька обл., с.
Бражинці Полонського району, вул.
Колгоспна, 2)