ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 р. Справа № 909/1116/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Масловський А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні Дороги України",
вул.Петрушевича,1, м.Івано-Франківськ,
76000

до відповідача: служби автомобільних
доріг в Івано-Франківській області,
вул. Петрушевича, 1,
м.Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 745185,00 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: 1.Федорів В.І. - начальник
юридичного відділу, (довіреність
№5/01-ю-02

від 09.01.14),

2.Олійник В.Т.- заступник директора з
економічних питань, (довіреність
№52/01-ю-02 від 10.11.14),

від відповідача: Мицько Н.Т.- провідний
юрисконсульт, (довіреність №01-ю-11/45 від
21.01.14).

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
звернулося в суд з позовом до Служби
автомобільних доріг в
Івано-Франківській області про
стягнення

800 588,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням зобов"язання
щодо оплати виконаних позивачем
підрядних робіт.

В судовому засіданні представник
позивача подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог вих.№1471/01-ю від
15.12.14 (вх.№16086/14 від 15.12.14) та просив суд
стягнути з відповідача 745185,00 грн.
основної заборгованості.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши заяву про
зменшення розміру позовних вимог, суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 №18, передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК України права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Враховуючи те, що зменшення
позовних вимог є правом позивача та не
порушує процесуальних прав
відповідача, то суд розглядає позов
згідно заяви про зменшення
розміру позовних вимог вих.№1471/01-ю від
15.12.14. Таким чином, предметом спору є
стягнення з відповідача 745185,00 грн. -
заборгованості за виконані підрядні
роботи.

Представник відповідача в судовому
засіданні факт виконання підрядних
робіт на суму 745185,00 грн. не заперечив,
надав пояснення, викладені в заяві
вих.№01-ю-08/440 від 08.12.14 та заявою
вх.№19588/14 від 09.12.14 просив суд про
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення боргу за
виконані роботи з капітального ремонту
мосту через р.Рибницю на автомобільній
дорозі Татарів- Кам"янець Подільський,
км.55+413 та капітального ремонту
автомобільної дороги державного
значення Мукачеве -Івано-Франківськ-
Рогатин-Львів, км.240+650-241+560 в сумі 306225,00
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
обсязі згідно поданої заяви про
зменшення позовних вимог. Щодо спливу
строку позовної давності заперечив,
посилаючись на те, що відповідач надав
відповідь №01-ю-15/851 від 09.08.13 на вимогу
вих.№769/01-ю від 06.08.13 про прийняття
виконаних робіт та підписання актів
чим перервав перебіг позовної
давності.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення,
давши оцінку доказам, які мають
значення для справи, вислухавши
представників сторін, суд вважає за
правильне взяти до уваги наступне.

09.08.06 між дочірнім підприємством
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" та
Службою автомобільних доріг в
Івано-Франківській області укладено
договір №127 відповідно до якого
замовник доручає, а генпідрядник
забезпечує відповідно до проектної
документації та умов договору
виконання робіт: капітальний ремонт
автомобільної дороги та штучних споруд
на ній (п.1.1.).

Роботи виконуються за адресою -
автомобільна дорога державного
значення Мукачеве- Львів у межах
Надвірнянського району та
Яремчанської міської ради (на ділянках
визначених замовником).

12.11.07, 24.12.07, 28.07.08, 12.12.08, 29.12.08, 12.06.09 та
14.12.09 сторонами укладено додаткові
угоди щодо продовження терміну
виконання робіт та зміни ціни договору.

04.12.06 між сторонами даного спору
укладено договір №165 відповідно до
якого відповідач замовляє, а позивач
забезпечує відповідно до проектної
документації та умов договору
виконання робіт: капітальний ремонт
автомобільних доріг (п.1.1.).

Роботи виконуються за адресою -
автомобільні дороги державного
значення Івано-Франківської області
(на об"єктах, визначених замовником
згідно з додатком №1 "Перелік об"єктів
капітального ремонту державних доріг"
- а/д Татарів - Кам"янець - Подільський.

До даного договору сторонами укладено
ряд додаткових угод щодо зміни
вартості виконаних робіт та терміну
виконання підрядних робіт, а саме: 24.12.07
додаткову угоду №1, 24.07.07 додаткову
угоду №2, 17.12.08. додаткову угоду № 3,
29.12.08 додаткову угоду №4, 12.06.09 додаткову
угоду №5, в яких погоджено договірну
ціну та графіки виконання підрядних
робіт.

Відповідно до п.11.1 зазначених вище
договорів, розрахунки за виконані
роботи будуть здійснюватися щомісяця
на підставі актів виконаних робіт
(форма КБ-2в) та довідки про вартість
робіт (форма КБ-3). Підрядник визначає
обсяги та вартість виконаних робіт, що
підлягають оплаті та готує відповідні
документи і подає їх для підписання
замовнику.

Пунктом 11.2 даних договорів
встановлено, що замовник зобов"язаний
підписати подані підрядником
документи, що підтверджують виконання
робіт, або обгрунтувати причини
відмови від їх підписання протягом 3
днів з дня одержання. Оплата виконаних
робіт здійснюється протягом 3 днів з
дня надходження замовнику коштів з
відповідними бюджетними призначенням.

08.04.08 між позивачем та відповідачем
укладено договір №172, згідно з яким
замовник доручає, а підрядник
зобов"язується виконати відповідно до
проектно- кошторисної документації та
умов договору роботи: капітальний
ремонт автомобільних доріг (п.1.1.).

Роботи виконуються за адресою -
автомобільні дороги місцевого
значення Івано-Франківської області
(на об"єктах, визначених замовником
згідно з додатком №1 "Перелік об"єктів
капітального ремонту автомобільних
доріг місцевого значення" - мостовий
перехід на а/д Делятин -Любіжня.

29.12.08, 12.06.09 та 25.12.09 сторонами укладено
додаткові угоди щодо продовження
терміну виконання робіт та зміни ціни
договору.

Відповідно до п.10.1 даного договору,
розрахунки за виконані роботи
здійснюються замовником на підставі п.7
ст.51 Бюджетного кодексу України згідно
з актами приймання виконаних робіт
(форма КБ-2в) та довідками про вартість
виконаних робіт (форма КБ -3), підписаних
уповноваженими представниками сторін.

Згідно п.10.2 підрядник визначає обсяги
та вартість виконаних робіт, що
підлягають оплаті та готує відповідні
документи і подає їх на підписання
замовнику. Замовник зобов"язаний
підписати подані підрядником
документи, що підтверджують виконання
робіт, або обґрунтувати причини
відмови від їх підписання протягом 3
днів з дня одержання.

В ході судових засідань судом
встановлено, що позивач виконував
підрядні роботи за завданням
замовника та закінчив у терміни
зазначені у актах, про що свідчать акти
виконаних робіт з відміткою відділу
технічного контролю замовника про
об"єми виконаних робіт.

Відповідач, станом на час подання
позову, не виконав зобов"язання перед
позивачем в частині оплати виконаних
робіт на суму 745185,00 грн., яка
підтверджена сторонами, на виконання
вимог ухвал суду від 13.11.14 та 27.11.14,
заявою вх.№ 19589/14 від 09.12.14.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач 06.08.13 звернувся до відповідача
з вимогою №769/01-ю від 06.08.13 прийняти
виконані роботи та підписати акти
виконаних робіт.

09.08.13 відповідачем надано відповідь на
дану вимогу №01/ю-15/851, якою повідомлено
ДП "Івано-Франківський облавтодор", що
служба автомобільних доріг як
одержувач бюджетних коштів відповідно
до п.6 ст.22 Бюджетного кодексу України
використовує такі кошти на підставі
плану використання бюджетних коштів,
що містить розподіл бюджетних
асигнувань, затверджених у кошторисі
розпорядника бюджетних коштів. План
використання бюджетних коштів на 2013
рік за бюджетною програмою 31111020
"Розвиток мережі та утримання
автомобільних доріг загального
користування" , постанова КМ України
від 20.03.13 №219 "Про затвердження переліку
об"єктів будівництва, реконструкції,
капітального та поточного ремонту
автомобільних доріг загального
користування державного та місцевого
значення та обсягів їх фінансування у
2013 році за кредитами, залученими під
державні гарантії", розпорядження КМ
України від 20.03.13 №381 "Про затвердження
переліку об"єктів будівництва,
реконструкції та капітального ремонту
автомобільних доріг загального
користування державного та місцевого
значення у 2013 році та обсягів бюджетних
коштів для їх фінансування" не
передбачають коштів, які можна було б
використати для компенсації понесених
філіями витрат по недіючих договорах, а
також об"єктів аналогічних тим, на яких
виконували роботи вказані філії.

Як вбачається із відповіді на вимогу,
відповідач факту виконання робіт не
заперечив, про недоліки допущені в
роботі та відступи від умов договору не
заявив, акти із зауваженнями щодо
якості виконаних робіт не повернув.

Щодо твердження відповідача про
виконання робіт поза межами строку дії
договору, то представник позивача
звернув увагу суду на те, що дані
роботи виконані на замовлення
відповідача у зв"язку із ліквідацією
аварійної ситуації на мостах області,
що підтверджується актом технічного
обстеження від 15.03.10 (а.с.138) та
зверненням Делятинської селищної ради
від 10.04.12 (а.с.139).

Зважаючи на те, що факт прострочки
виконання зобов"язання в сумі 745185,00
грн. підтверджується матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем, у позивача наявні
підстави для звернення до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Згідно зі ст. 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. До виконання господарських
договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Наведена правова норма
кореспондується зі статтею 509
Цивільного кодексу України, згідно
якої зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За своєю правовою природою договори
№127 від 09.08.06, №165 04.12.06, №172 від 08.04.08
укладені сторонами є договорами
підряду, тому до них слід застосовувати
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Положеннями статті 853 ЦК України,
встановлено, що замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Наявність зобов'язання у відповідача
щодо проведення платежів за виконану
роботу випливає зі змісту частини 1
статті 854 Цивільного кодексу України,
якою встановлено, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 статті 882 ЦК України
передбачено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, які у певних
умовах ставляться. Дана норма
кореспондується з приписами статті 526
Цивільного кодексу України.

В силу ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено
обов"язок на кожну зі сторін довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував.
Заперечення представника відповідача
проти позову з огляду на відсутність
бюджетного фінансування, яке виключає
вину відповідача в силу статті 614
Цивільного кодексу України, судом до
уваги не приймається з огляду на
наступне.

Згідно частини першої статті 96 ЦК
юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов"язаннями, а згідно
статей 525, 526 Цивільного та 193
Господарського кодексів України
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів (стаття 617 Цивільного
кодексу України). Наведена правова
норма кореспондується зі статтею 218
Господарського кодексу України. Таким
чином, відсутність бюджетних коштів не
є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов"язання. Аналогічна правова
позиція викладена у рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України» від 18 жовтня 2005 року та
постанові Верховного Суду України від
15.05.12 №11/446, яка, відповідно до ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень та для
всіх судів України.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем договірних
зобов"язань, суд вважає, що відповідач
безпідставно відмовився від прийняття
робіт та не звільняється від обов"язку
оплатити виконані роботи згідно з
актами виконаних робіт за серпень -
листопад 2010 року, які не визнані судом
недійсними, тому позовні вимоги в сумі
652082,00 грн. є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Розглянувши заяву щодо застосування
строку позовної давності вх.№19588/14 від
09.12.14 на суму 306225,00 грн. за виконані
роботи з капітального ремонту мосту
через р.Рибницю на автомобільній
дорозі Татарів - Кам"янець Подільський,
км.55+413 та капітального ремонту
автомобільної дороги державного
значення Мукачеве -Івано-Франківськ-
Рогатин-Львів, км.240+650-241+560 згідно актів
виконаних підрядних робіт за червень -
листопад 2010 року, суд приходить до
висновку, що дана заява підлягає до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Акти приймання виконаних
будівельних робіт за червень , липень ,
серпень, вересень, жовтень, листопад 2010
року не містять календарної дати
прийняття робіт, тому суд, враховуючи
п.11.1 договорів, згідно яких розрахунки
будуть здійснювати щомісяця вважає, що
датою виконання зобов"язання щодо
оплати виконаних робіт є останній день
поточного місяця.

Отже, починаючи з 01 липня 2010 року
позивач був обізнаний про порушення
свого права. Згідно приписів статті 253
Цивільного кодексу України, перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Таким чином, перебіг позовної давності
для пред"явлення вимоги щодо сплати
заборгованості та/або звернення із
відповідними вимогами до суду почався
01.07.10 та тривав до 01.07.13. Позивач
звернувся до суду із позовною заявою
30.09.14, про що свідчить відбиток штампу
господарського суду про надходження
позовних матеріалів.

Позивач проти спливу позовної давності
відносно заявленої спірної суми
заперечив, посилаючись на той факт, що
відповідач здійснив дії направлені на
визнання спірної суми боргу, зокрема
надав відповідь на вимогу про
погашення боргу №769/01-ю від 06.08.13 та не
заперечив факту виконання робіт
позивачем, чим перервав перебіг
позовної давності.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Згідно пункту 4.4.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.13, у дослідженні обставин,
пов'язаних із вчиненням зобов'язаною
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку
(частина перша статті 264 ЦК України),
господарському суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.
До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: визнання пред'явленої
претензії.

Отже, щодо оплати робіт на суму 93103,00
грн. згідно актів виконаних робіт за
червень-липень 2010 року , слід зазначити
наступне.

Приписами ст. 256 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно ст. 260 Цивільного кодексу
України, позовна давність обчислюється
за загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу.

За наведених обставин, позивачем
пропущено строк позовної давності щодо
вимоги про стягнення вартості
виконаних робіт за за червень-липень
2010 року.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У відповідності до п. 2.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.13 №10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

З урахуванням вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За наведених обставин та правових норм,
беручи до уваги заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
та відсутність наведених позивачем
поважних причин їх пропущення, з
урахуванням того, що господарським
судом встановлено факт невиконання
грошового зобов'язання відповідачем в
частині позовних вимог на суму 93103,00
грн., суд відмовляє в позовній вимозі
про стягнення боргу за виконані
підрядні роботи згідно актів виконаних
робіт за червень - липень 2010 року.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на сторони
пропорційно задоволених вимог.

Згідно приписів ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі, зокрема,
зменшення розміру позовних вимог.

В розділі 5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21
лютого 2013 року зазначено, що статтею 7
Закону України "Про судовий збір"
врегульовано загальні питання
повернення сплачених сум судового
збору з підстав, які визначено цією
статтею і перелік яких є вичерпним.

Позивач заявою вих.№1471/01-ю від 15.12.14
(вх.№16086/14 від 15.12.14) зменшив розмір
позовних вимог, яка прийнята судом до
розгляду по суті. З врахуванням
вказаної заяви розмір позовних вимог
зменшено на 55403,00 грн., а тому позивачу
слід повернути зайво сплачений судовий
збір в сумі 1108,07 грн.

За наведених обставин та правових норм,
суд дійшов висновку про необхідність
повернення позивачу - дочірньому
підприємству "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
з Державного бюджету України
судового збору в розмірі 1108,07 грн. в
зв'язку зі зменшенням розміру
позовних вимог, про що винести ухвалу.

На підставі викладеного у
відповідності до с.129 Конституції
України, ст.ст.11, 96, 256-264, 267, 525, 526, 610, 614, 617,
629,642, 837, 853, 854, 882 ЦК України, ст.173,193,
218 Господарського кодексу України,
керуючись ст.22, 33, 43, 44, 49, ст. 82 - 85, 111-28
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України" до служби
автомобільних доріг в
Івано-Франківській області про
стягнення 745185,00 грн. задовольнити
частково.

Стягнути з служби автомобільних доріг
в Івано-Франківській області, вул.
Петрушевича,1, м. Івано-Франківськ, 76018
(код 25825434) на користь дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні Дороги України",
вул.Петрушевича,1, м. Івано-Франківськ,
76000 (код 31790584) - 652082,00 (шістсот п"ятдесят
дві тисячі вісімдесят дві гривні)-
основної заборгованості та 13041,64
(тринадцять тисяч сорок одну гривню
шістдесят чотири копійки) - судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позовних вимог в сумі 93103,00 грн.
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.12.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Матейко І. В. 18.12.14