ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 914/3686/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Данко Л.С.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансЕкоЗахід" від
30.10.2014р. б/н

на рішення господарського суду
Львівської області від 14.11.2013р.

у справі № 914/3686/13

за позовом приватного підприємства "КБ
Ентерпрайз Юкрейн", с.Кізлів, Буський
район, Львівська обл.

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансЕкоЗахід",
м.Львів

про стягнення заборгованості 37123,63 грн.,

за участю представників сторін:

- від позивача - Лещенко О.Р.,

- від відповідача - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.11.2013р. у справі
№914/3686/13 (суддя Коссак С.М.) частково
задоволено позов приватного
підприємства (надалі - ПП) "КБ
Ентерпрайз Юкрейн", стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансЕкоЗахід" на
користь позивача 33282,80 грн. основного
боргу, 2017,66 грн. 3% річних, 333,29 грн.
інфляційних втрат, 1236,01 грн. пені та
судовий збір (із врахуванням ухвали про
виправлення описки від 16.10.2014р.). В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд виходив з того,
що матеріалами справи підтверджено
факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором про надання
послуг, що зокрема, вбачається з актів
здачі-приймання робіт (надання послуг),
підписаних сторонами та скріплених
печатками без жодних застережень,
проте відповідач не виконав у повному
обсязі своїх зобов'язань з оплати
вартості наданих послуг, що спричинило
виникнення 33282,80 грн. заборгованості.
Здійснивши перерахунок сум інших
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
відмови у стягненні 47,03 грн. 3% річних,
11,40 грн. інфляційних втрат та 195,34 грн.
пені у зв'язку з їх невірним
нарахуванням.

Дане рішення оскаржив відповідач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд не в повному обсязі з'ясував
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення спору,
визнав встановленими недоведені
обставини справи, допустив
невідповідність висновків обставинам
справи, а також невірно застосував
норми матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позову. Доводи
апеляційної скарги ґрунтуються на
тому, що судом було порушено принцип
рівності сторін перед законом і судом,
оскільки відповідача не було належним
чином повідомлено про судові засідання
у даній справі та він не отримав
позовної заяви, що позбавило його
можливості захистити свої права у
передбачений законом спосіб. Між
сторонами велися перемовини щодо
внесення змін до договору в частині
перенесення дати остаточного
розрахунку за ним та на неотримання від
позивача претензії про сплату
заборгованості, що свідчить про
ненастання строку сплати
заборгованості. Крім того, на думку
скаржника, суд невірно застосував ч.2
ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду
заперечення, в якому спростував доводи
апелянта та зазначив, що рішення суду
винесене із врахуванням всіх фактичних
обставин справи та з відповідністю
правовим нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Скаржник явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення йому ухвали
суду від 06.11.2014р. (а.с. 92) та списком
згрупованих рекомендованих
відправлень про направлення ухвали від
04.12.2014р. (а.с. 127). Оскільки в справі
достатньо матеріалів для розгляду
апеляційної скарги по суті, судова
колегія вважає за можливе завершити
розгляд справи без представника
скаржника.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

15.07.2011р. між ПП «КБ Ентерпрайз Юкрейн»
(виконавець) та ТзОВ «ТрансЕкоЗахід»
(замовник) було укладено договір про
надання послуг №2 (надалі - договір),
відповідно до якого виконавець
зобов'язався надати послуги по
виконанню сільськогосподарських робіт
по агрегатуванню прес-підбірників для
збирання в пресовані тюки соломи та
іншої сільгосппродукції на
сільгоспугіддях представлених
замовником, а замовник зобов'язався
прийняти виконані роботи і оплатити
вартість послуг виконавця згідно умов
цього договору (а.с. 14-16).

На виконання умов договору позивач
надав відповідачу послуги загальну
суму 59282,80 грн., що підтверджується
підписаними двосторонніми актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(а.с. 19-28): №ОУ-0000002/1 від 10.08.2011р. на суму
6500,00 грн.; №ОУ-0000002/2 від 10.08.2011р. на суму
12700,00 грн.; №ОУ-0000002/3 від 10.08.2011р. на суму
10000,00 грн.; №ОУ-0000005/4 від 15.08.2011р. на суму
2425,20 грн.; №ОУ-0000005/5 від 19.08.2011р. на суму
4644,00 грн.; №ОУ-0000005/6 від 19.08.2011р. на суму
2941,20 грн.; №ОУ-0000005/7 від 31.08.2011р. на суму
4695,60 грн.; №ОУ-0000005/8 від 31.08.2011р. на суму
4644,00 грн.; №ОУ-0000001 від 04.10.2011р. на суму
3147,60 грн.; №ОУ-0000001 від 02.12.2011р. на суму
7585,20 грн.

Однак, надані послуги в повному обсязі
відповідачем оплачені не були. З
матеріалів справи вбачається, що
замовник перерахував виконавцю 5000,00
грн. попередньої оплати та 21000,00 грн.
оплати за фактично надані послуги, що
підтверджується банківськими
виписками від 04.08.2011р., 11.08.2011р, 28.09.2011р.,
05.10.2011р. (а.с. 29-32), у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість в сумі 33282,80 грн.

В подальшому, позивач направив
відповідачу претензію №03/04-12 від
03.04.2012р. із вимогою погасити 33282,80 грн.
заборгованості за надані послуги в
трьохденний строк з дати отримання
претензії (а.с. 33). Вказана претензія
була направлена відповідачу 04.04.2012р. за
наступними адресами: м.Львів, вул.
Навроцького,1 та м.Львів, вул. Чорновола,
67а і вручена 06.04.2012р. його
представникам, що підтверджується
відповідними поштовими квитанціями та
повідомленнями про вручення поштових
відправлень (а.с. 33 (зворот), 34).

У зв'язку з подальшою несплатою
заборгованості позивач звернувся із
позовом до господарського суду про
стягнення з відповідача основної суми
боргу, а також 344,69 грн. інфляційних
втрат, 2064,69 грн. 3% річних та 1431,35 грн.
пені.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника позивача, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник, зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачено, що
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Вартість послуг згідно п.4.1 договору
становить 100,00 грн. з ПДВ за один
розрахунковий гектар. Додатковою
угодою №1 від 11.08.2011р. (а.с. 17) сторони
встановили, що вартість послуг складає
51,60 грн. з ПДВ за один розрахунковий
гектар.

Згідно п. 4.2 договору, загальна сума
договору на момент його підписання
орієнтовно складає 200000,00 грн. і
остаточно визначається по фактично
виконаних виконавцем об'ємах робіт та
згідно актів прийомки-передачі
виконаних робіт.

Відповідно до п.6.1 договору, виконавець
здає, а замовник приймає виконані
роботи на основі актів здачі-приймання
виконаних робіт.

Згідно з п.5.1 договору, оплата за
послуги виконавця проводиться
замовником шляхом безготівкових
розрахунків на основі виставлених
рахунків в такій послідовності:
попередня оплата в розмірі 50000,00 грн. на
протязі 3-х днів з моменту підписання
даного договору; остаточний розрахунок
проводиться на протязі 3-х банківських
днів з моменту підписання акту
здачі-приймання виконаних робіт.

В силу положень ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вже зазначалось вище, позивач взяті
на себе зобов'язання щодо виконання
робіт за договором виконав належним
чином, про що свідчать підписані обома
сторонами без заперечень та зауважень
двосторонні акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг). Загальна вартість
виконаних робіт за договором становить
59282,80 грн., з яких відповідач оплатив
лише 26000,00грн.

Крім того, колегія суддів додатково
бере до увагу ту обставину, що в
матеріалах справи міститься
підписаний та скріплений печатками
обох сторін акт звірки взаємних
розрахунків (а.с.35), з якого вбачається
існування у відповідача боргу перед
позивачем в сумі 27547,00 грн. станом на
30.09.2011р.

Зважаючи на вищенаведені обставини, а
також на те, що акти містять дати їх
складення та підписання кожною зі
сторін (від яких відраховується строк
оплати в порядку п.5.1 договору), колегія
суддів вважає доведеною суму основної
заборгованості (33282,80 грн.), а також те,
що обов'язок відповідача оплатити
надані послуги - настав.

При цьому, твердження апелянта про те,
що строк оплати за договором мав
настати після 31.12.2013р. є
необґрунтованими. Судом не беруться до
уваги покликання відповідача на
переговори між сторонами з приводу
укладення додаткової угоди №2 до
договору, оскільки, по-перше, скаржник
не підтвердив вказану обставину
належними та допустимими доказами, а
по-друге, значення для вирішення даного
спору мають погоджені між сторонами
умови договору, а не перемовини з
приводу їх погодження чи зміни.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 3.2.1. договору, у випадку
несвоєчасної оплати замовником робіт
виконавця, замовник оплачує виконавцю
пеню в розмірі облікової ставки НБУ,
діючої в період, за який нараховується
пеня.

Здійснивши перевірку рішення
місцевого господарського суду про
стягнення 2017,66 грн. 3% річних, 333,29 грн.
інфляційних втрат, 1236,01 грн. пені,
колегія суддів дійшла висновку про
його обґрунтованість в цій частині.

Зважаючи на встановлений факт
прострочення відповідача, судова
колегія вважає безпідставними його
покликання на недопустимість
застосування судом положень ч.2 ст.625 ЦК
України.

Стосовно твердження про те, що
відповідач не отримав копії позовної
заяви та ухвал суду із інформацією про
час та місце судового розгляду даної
справи, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

З витягу з ЄДРЮОФОП №17305490 від 03.10.2013р.
(а.с. 43-44) вбачається, що
місцезнаходженням ТзОВ
«ТрансЕкоЗахід» є м.Львів,
пр.Чорновола, 77а.

З доданого до позовної заяви опису
вкладення у цінний лист (а.с.37)
вбачається, що копію позовної заяви з
додатками позивач направив
відповідачу за вказаною адресою. З
поштових конвертів до яких долучені
довідки ВПЗ (а.с. 3а-3б, 53-54, 71-72)
вбачається, що суд першої інстанції
двічі повідомляв відповідача про
судові засідання у даній справі, а
також про прийняте рішення за цією ж
адресою, проте відповідні поштові
відправлення повертались до суду із
відміткою поштового відділення про
причину повернення «за закінченням
терміну зберігання».

Статтею 17 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» зазначено, що
відомості про юридичну особу
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України. В Єдиному державному реєстрі,
зокрема, містяться відомості щодо
місцезнаходження юридичної особи.
Статтею 18 вказаного закону
передбачено, що якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18, за змістом ст.64 ГПК України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Разом з тим, ст.75 ГПК України передбачає
право суду розглядати справу за
наявними в ній матеріалами.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене,
колегія суддів вважає, що позивач та
суд першої інстанції виконали належним
чином свої обов'язки щодо надіслання
відповідачу копії позовної заяви та
повідомлення його про час та місце
судового розгляду, а тому покликання
ТзОВ «ТрансЕкоЗахід» на неотримання
відповідних поштових відправлень (що
мало місце з його вини), не свідчить про
порушення судом принципу рівності
сторін перед законом і судом та права
на судовий захист відповідача і не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 14.11.2013р. у справі
№914/3686/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансЕкоЗахід" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
22.12.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Данко Л.С.

суддя
Кузь В.Л.