ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.
Справа № 922/3428/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. ,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Мацегорін А.О.

відповідача - Закаблуков А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суд
апеляційну скаргу ХОКП "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків (вх. №3584Х/3-9) на рішення
господарського суду Харківської
області від 14.10.14 у справі № 922/3428/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків

про стягнення 316774,24 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року дочірня компанія "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", в
якій просить суд стягнути з
відповідача 316 774 грн. 24 коп., з яких:
260094,88 грн - сума основного боргу, 16548 грн
34 коп.- пеня, 18206 грн 64 коп. - штраф, 3132 грн
52 коп. - 3% річних, 18791грн.86 коп. -
інфляційні за несвоєчасні розрахунки,
та судовий збір у розмірі 6336 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі №922/3428/14 (суддя Присяжнюк О.О.)
позовні вимоги задоволено повністю;
стягнуто з Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території " на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 260094,88 грн.
основного боргу, 16548 грн 34 коп.пені, 18206
грн 64 коп. штрафу, 3132 грн 52 коп. - 3%
річних, 18791грн.86 коп. інфляційних
нарахувань, судовий збір у розмірі 6336,0
грн., з посиланням на невиконання умов
договору в частині оплати.

Відповідач, Харківське обласне
комунальне підприємство "Дирекція
розвитку інфраструктури території", не
погодився з зазначеним рішенням,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі №922/3428/14 в частині стягнення
пені у розмірі 16548,34 грн. і штрафу у
розмірі 18206,64 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення зменшивши суми
пені та штрафу на 90%, стягнувши з
відповідача на користь позивача пеню в
розмірі 1654,83 грн. та штраф у розмірі 1820,66
грн., а у іншій сумі нарахованої
позивачем пені та штрафу відмовити;
надати відстрочку виконання рішення
суду першої інстанції терміном на 6
місяців з моменту винесення рішення
судом апеляційної інстанції; стягнути
судові витрати за розгляд апеляційної
скарги.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись на те, що відповідач
зобов'язався сплатити у повному обсязі
суму основного боргу шляхом сплати
зобов'язанням частинами відповідно до
графіку погашення заборгованності,
визначеному в договорі, однак
відповідач не виконав зобов'язання у
строк, встановлений договором,
внаслідок чого виникла заборгованість,
що стало причиною звернення позивача з
відповідним позовом.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
між дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (кредитор) та
Харківським обласним комунальним
підприємством "Дирекція розвитку
інфраструктури території" (боржник)
31.05.2012р. укладено договір про
реструктуризацію заборгованості
№14/12-270, відповідно до умов якого
кредитор та боржник домовилися про
розстрочення заборгованості у вигляді
основного боргу, що виник у Боржника за
договором про поставку природного газу
№06/10-1050 БО-32 від 14.10.2010 року.

У п. 2.1 договору зазначено, що загальна
сума основного боргу, що підлягає
реструктуризації складає 7802846,81грн., що
підтверджується актом звірки
розрахунків.

Пунктом 2.2 договору сторони
передбачили, що боржник зобов`язується
сплатити в повному обсязі суму
основного боргу, шляхом сплати
зобов`язання частинами відповідно до
графіку погашення заборгованості.
Грошові кошти по платежах поточного
місяця згідно з графіком повинні
надходити від боржника на рахунок
кредитора в сумі, визначеній графіком,
не пізніше останнього числа місяця, в
якому платіж підлягає виконанню.

У п. 2.3. договору зазначено, що
зобов'язання боржника по сплаті
чергового платежу вважаються
виконаними за умови надходження на
рахунок кредитора грошових коштів в
термін та сумі, встановлених у п.2.2.
цього договору на відповідний місяць.

Пунктом 5.1. договору сторони
передбачили, що цей договір набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками та діє до 30
квітня 2032 року, а в частині виконання
зобов'язань за договором - до їх повного
здійснення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем зобов'язання за договором
про реструктуризацію заборгованості
від 14.10.10 №06/10-1050БО-32 належним чином не
виконані, а саме станом на 01.12.2013р.
останній повинен був сплатити позивачу
260094,88 грн, але на момент звернення із
позовом вказана сума не сплачена.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції обґрунтовано
зроблено висновок щодо доведеності
позивачем факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору; сума
заборгованості відповідачем не
сплачена.

Суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача на
користь позивача суми основної
заборгованості у розмірі 260094,88
грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а ст. 611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст. 546, 548 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), якщо це встановлено договором
або законом.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231
Господарського кодексу України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.4. договору передбачена
відповідальність сторін, а саме за
прострочення виконання зобов'язань,
вказаних у п.2.2 договору, боржник
зобов'язався сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, за кожний день прострочення
платежу. За прострочення понад
тридцять днів окрім пені, додатково
стягується штраф у розмірі 7% від суми
заборгованості .

Отже, в договорі сторони встановили
штрафні санкції за порушення строків
виконання зобов'язань за весь час
прострочення у вигляді пені та у
вигляді штрафу за прострочення
виконання зобов'язань більш 30 днів.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення пені в розмірі 16548,34 грн., та 7%
штрафу в сумі 18206,64грн.

Відповідно до ст.233 ГК України
встановлено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення розміру
штрафних санкцій, а саме: зменшення
розміру пені та штрафу на 90 відсотків
та відстрочення виконання рішення суду
строком на один рік з моменту
винесення рішення судом по даній
справі, необґрунтоване, так як
заявлена до стягнення сума значно
менша від невчасно сплаченої суми за
отриманий газ, враховуючи скрутний
фінансовий стан позивача, складну
економічну ситуацію в країні
ненадходження коштів з ДВС завдає
значних збитків державі ,так як кошти
не можуть бути спрямовані на
розрахунки з НАК "Нафтогаз України" та
враховуючи недоведеність відповідачем
підстав зменшення розміру штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок щодо стягнення
з відповідача 3 132,52грн. - 3% річних, за
період з 01.12.2013р. по 01.07.2014р., та 18791,86грн.
інфляційних витрат, за період з грудня
2013 року по липень 2014 року, та
задовольнив позов в цій частині.

Колегія суддів вважає, що клопотання
відповідача про надання відстрочки
виконання рішення на 6 місяців не
підлягає задоволенню, так як
відповідач не надав доказів, які
підтверджують наявність підстав для
відстрочки виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк.

Як свідчать матеріали справи договором
про реструктуризацію заборгованості
№14/12-270, кредитор та боржник домовилися
про розстрочення заборгованості у
вигляді основного боргу, що виник у
Боржника за договором про поставку
природного газу №06/10-1050 БО-32 від 14.10.2010
року, тобто відповідач отримав
відповідну розстрочку, але не виконує
своїх зобов'язань.

В зв'язку з чим підстави для надання
відстрочки виконання рішення суду
відсутні.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.ст.216,
217, 218, 230, 231, 233 ГК України, ст. ст. 525, 526, 530,
610, 611, 625, ЦК України, ст. ст. 101- 105 ГПК
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.10.14р. у справі
№922/3428/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 04.12.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.