ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/5219/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання
П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" с.
Подвірки до ТОВ "Територія Плюс", м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Власова О.П., за дов.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога ПАТ "Харківська
ТЕЦ - 5" про стягнення з ТОВ "Територія
Плюс" суми боргу у розмірі 173 240,41 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просить суд
їх задовольнити, надав витребувані
ухвалою суду документи, які долучені до
матеріалів справи.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про час та місце слухання справи
був повідомлений, про причини неявки
суду не повідомив.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень на позов, в зв'язку з чим
справа розглядається в порядку статті
75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, встановив наступне:

За результатами проведених конкурсних
торгів по закупівлі пластмас інших у
первинних формах (катіоніт, аніоніт) та
акцепту пропозиції конкурсних торгів
від 10.04.2012р., 28.04.2012р. було укладено
договір № 215 між ПАТ «Харківська ТЕЦ-5»
(Замовник, позивач по справі) та TOB
«Територія Плюс» (Постачальник,
відповідач по справі) на поставку
пластмас інших у первинних формах
(катіоніт, аніоніт).

За умовами Договору Постачальник
зобов'язувався у 2012 році поставити
Замовнику пластмаси інші у первинних
формах (катіоніт, аніоніт), класи; ДК
016-97, код 24.16.5, а Замовник - прийнята та
оплатити цей Товар.

28 квітня 2012 року Замовником було
направлено заявку на адресу
Постачальника щодо поставки катіоніту
КУ2-8 в розмірі 27 тонн.

На підставі направленої заявки від
28.04.2012 Постачальником було виставлено
рахунки-фактури, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Розділом 4 Договору передбачено
порядок здійснення оплати, за яким
Замовник здійснює передплату в розмірі
50 % (п'ятдесят) від вартості кожної
замовленої партії Товару згідно з
рахунком-фактурою, що наданий
Постачальником на підставі письмової
заявки Замовника, в якій вказується
необхідна кількість Товару, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника.
Остаточний розрахунок здійснюється
протягом двох банківських днів з
моменту поставки Товару.

Так, як вбачається з матеріалів справи
загальна сума оплати склала 621000,00 грн.

Відповідно до пп. 5.3, 5.4. Договору
доставка Товару здійснювалась силами
та за рахунок Постачальника на склад
ПАТ «Харківська ТЕЦ-5».

Матеріалами справи встановлено, що
поставка Товару Постачальником
здійснена в липні 2012 року на загальну
суму 460 000,00 грн., таким чином, поставка
Товару не здійснена на суму в розмірі 161
000,00 грн.

Надаючи правову оцінку вище викладеним
обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 663 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.693 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю
оплатити товар до його передання
продавцем (попередня оплата), покупець
повинен здійснити оплату в строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк
не встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення
суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач Товар не поставив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума боргу відповідачем
не оспорена, відповідач не надав суду
доказів про поставку Товару або
повернення суми попередньої оплати, а
також, враховуючи, що відповідно ст. 526
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, позовні вимоги
позивача в сумі 161 000,00 грн., суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Розділу 7 Договору у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та Договором.

У разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язань за Договором,
винна сторона виплачує потерпілій
стороні пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє на момент
виникнення заборгованості, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Враховуючи, що сума пені відповідачем
не оспорена, відповідач не надав суду
доказів про своєчасну поставку Товару,
суд вважає позовні вимоги в частині
стягнення пені в сумі 12 240,41 грн. за
період з 28.08.2012 року по 28.02.2013 року
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст.
1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Територія Плюс» (61001,
м. Харків, вул. Кірова,38 Код )
на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКА ТЕЦ- 5» (62371,
Харківська область, Дергачівський
район, с. Подвірки, Код ) суму
попередньої оплати у розмірі 161 000,00
грн., пеню в сумі 12 240,41 грн., судовий збір
в сумі 3 464,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/5219/14