ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа № 911/4591/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
Смолярчука Сергія Сергійовича,

43024, Волинська обл., м. Луцьк, вул.
В'ячеслава Чорновола, буд. 6, кв. 113

43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул.
Авіаторів, 1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонекс Україна",

07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, вул. Набережна, буд. 7, корпус
А, оф. 208

07300, Київська обл., м. Вишгород, а/с 89

про стягнення 20 000,00 грн.

за участю представників:

позивача - Дягель В.М. (довіреність від
10.11.2014, б/н);

відповідача - Дзюба А.В. (довіреність
від 14.11.2014, б/н).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Фізичної особи-підприємця Смолярчука
Сергія Сергійовича (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонекс Україна" (далі
- відповідач) про стягнення 20
000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договором на
транспортно-експедиційне
обслуговування від
03.07.2014 № 1/030714.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.10.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
18.11.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 25610/14
від 17.11.2014) надійшла зустрічна
позовна заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонекс Україна" до
Фізичної особи-підприємця Смолярчука
Сергія Сергійовича про стягнення 24 303,00
грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані
понесенням відповідачем збитків у
зв'язку з виявленням нестачі вантажу,
перевезення якого здійснювалось
позивачем за спірним договором.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. №№ 25745/14, 25746/14,
25803/14 від 18.11.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 29.10.2014.

У судовому засіданні 18.11.2014 оголошено
перерву до 02.12.2014, відповідно до частини
3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.11.2014 зустрічну позовну
заяву повернуто без розгляду.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 26372/14
від 25.11.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 29.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 26373/14
від 25.11.2014) відповідачем подано відзив
на позовну заяву, відповідно до якого
позов заперечено повністю з підстав, що
викладені у відзиві.

У судовому засіданні 02.12.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги
повністю, представник відповідача
позов повністю заперечив.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 02.12.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Фізичною особою-підприємцем
Смолярчуком Сергієм Сергійовичем
(далі - перевізник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сонекс
Україна" (далі - експедитор) укладено
договір на транспортно-експедиційне
обслуговування від 03.07.2014 № 1/030714 (далі
- Договір), відповідно до умов якого,
експедитор доручає перевізнику, а
перевізник зобов'язується за плату
вчинити один або декілька правочинів з
надання транспортних послуг
експедитору (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору, на
кожне окреме перевезення оформлюється
транспортне замовлення (заявка), що
складається в письмовій формі,
підписується уповноваженою особою
експедитора і передається перевізнику
за допомогою факсимільного зв'язку.

Пунктом 4.9. Договору встановлено
обов'язок перевізника протягом
п'ятнадцяти календарних днів з дати
закінчення перевезення надати
експедитору оригінали
товарно-транспортних накладних (СМR) з
відміткою вантажоодержувача про
отримання вантажу та заповненими
відповідно до вимог законодавства
України рахунків та зведених актів.

Відповідно до пункту 5.2. Договору,
вартість перевезення вантажів
експедитора одним транспортним
засобом за один рейс, зазначається
сторонами у заявках до Договору.

Підставою для оплати перевезення
експедитором є оригінали документів:
акт виконаних робіт/наданих послуг,
товарно-транспортної накладної (CMR) та
рахунку-фактури (пункт 5.3.
Договору).

Згідно з пунктом 5.4. Договору, оплата
наданих перевізником послуг,
погоджених сторонами відповідно до
умов Договору, здійснюється
експедитором протягом 10 банківських
днів після отримання документів,
зазначених у пункті 5.3. Договору, шляхом
банківського переведення коштів на
рахунок перевізника.

Договір діє з моменту його підписання
до 31.12.2014 (пункт 9.1. Договору).

До матеріалів справи додано копію
заявки відповідача від 01.07.2014
№ 2/01072014, відповідно до якої
перевізник зобов'язувався здійснити
перевезення вантажу вагою до 21 тонни за
маршрутом Польща - Україна. Згідно з
умовами заявки вартість перевезення
становить 20 000,00 грн. Дата доставки на
місце розвантаження - 09.07.2014.

На виконання умов Договору, позивач
надав відповідачу послуги, а
відповідач вказані послуги отримав, що
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR)
від 03.07.2014 № 03072014 та від 04.07.2014 № 04072014.
До матеріалів справи долучено копії
вказаних накладних.

Як вбачається з товарно-транспортних
накладних, вантажоодержувачем
зазначено Приватне підприємство «КАВА
ТРЕВЕЛ», товар доставлено на Львівську
митницю - 09.07.2014, на Харківську обласну
митницю - 14.07.2014, радіологічний контроль
пройдено 09.07.2014.

Міжнародна товарно-транспортна
накладна є міжнародним документом,
порядок складання та дія якого
регламентується Міжнародною
конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів,
що ратифікована Україною згідно з
Законом України "Про приєднання
України до Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів" від 01.08.2006.

Згідно з статтею 1 Міжнародної
конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів,
конвенція застосовується до будь-якого
договору автомобільного перевезення
вантажів транспортними засобами за
винагороду, коли зазначені в договорі
місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться у двох різних
країнах, з яких принаймні одна є
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство
сторін.

Договір перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної
(стаття 4 Міжнародної конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів).

Дані про відомості, які повинна містити
накладна, зазначені у статті 6
Міжнародної конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, зокрема, у ній
мають міститись: дата і місце складання
вантажної накладної; ім'я та адреса
відправника; ім'я та адреса
перевізника; місце і дата прийняття
вантажу до перевезення і передбачене
місце його доставки; ім'я та адреса
одержувача; прийняте позначення
характеру вантажу і спосіб його
упакування та, у випадку перевезення
небезпечних вантажів, їх
загальновизнане позначення; кількість
вантажних місць, їх спеціальне
маркування і нумерація місць; вага
вантажу брутто чи виражена в інших
одиницях виміру кількість вантажу;
платежі, пов'язані з перевезенням
(провізна плата, додаткові платежі,
митні збори, а також інші платежі, що
стягуються з моменту укладання
договору до доставки вантажу);
інструкції, необхідні для виконання
митних та інших формальностей; заява
про те, що перевезення здійснюється,
незалежно від будь-яких умов, згідно
положень дійсної Конвенції.

Також, позивачем подано до матеріалів
справи митні декларації
від 09.07.2014 ЕЕ № 807100000.2014.28353 та від
09.07.2014 ЕЕ №
807100000.2014.28419, які оформлені відповідно
до Порядку заповнення митних
декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа, що
затверджений наказом Міністерства
фінансів України від 30.05.2012 № 651.

Підставою для звернення позивача до
суду є несплата відповідачем вартості
перевезення у встановлені у заявці
строки.

За твердженнями позову, позивачем на
адресу відповідача направлено
рахунок-фактуру від 14.07.2014 № СФ-0000649,
акт виконаних робіт від 14.07.2014
№ ОУ-0000644 та товарно-транспортні
накладні від 03.07.2014 № 03072014 та
від 04.07.2014 № 04072014. Зазначені документи,
відповідно до пункту 5.3. Договору, є
підставою для оплати перевезення за
Договором.

До матеріалів справи не додано
належних доказів направлення вказаних
документів на адресу відповідача, а
саме: відсутній опис вкладення у цінний
лист з відтиском календарного штемпелю
поштового відділення Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта".

Проте, у відзиві на позовну заяву
відповідачем визнано отримання 01.08.2014
зазначених документів від позивача.

Відповідно до частини 1 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, обставини, які визнаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, можуть не доказуватися
перед судом, якщо в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Отже, відповідно до умов заявки,
протягом 10-14 банківських днів після
отримання оригіналів зазначених
документів, у відповідача виник
обов'язок з оплати послуг, що надані
позивачем.

У відзиві на позовну заяву позов
заперечено повністю, з огляду на таке.

Перевізником під час завантаження
вантажу підтверджено якість та
кількість товару, перевезення якого
здійснювалося відповідно до
товарно-транспортних накладних, що
підтверджується підписом представника
перевізника на зазначених
товарно-транспортних накладних.

Відповідно частини 2 статті 308
Господарського кодексу України,
відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.

Під час розвантаження вантажу
вантажоодержувачем - Приватним
підприємство «Кава Тревел», виявлено
фактичну нестачу вантажу, згідно з
товарно-транспортною накладною від
04.07.2014 № 04072014 на суму 24 303,00 грн.

Між перевізником та
вантажоодержувачем складено акт
приймання-передачі товару від 14.07.2014 №
12, в якому зазначено про недостачу
вантажу на суму 24 303,00 грн.

У зв'язку з вказаними обставинами,
відповідачем направлено на адресу
позивача претензію, у якій зазначено
про відмову від підписання акту
надання послуг від 14.07.2014 № ОУ-0000644 у
зв'язку з неналежним виконанням
позивачем зобов'язань за Договором, а
також відшкодування позивачем
вартості втраченого товару, відповідно
до статті 314 Господарського кодексу
України.

Відтак, відповідачем не заперечено
факт доставки товару, а вказано про
недостачу товару.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту Договору, що
укладений між сторонами, він за
правовою природою є договором
перевезення вантажу, однією зі сторін
якого є експедитор, що діє від імені
клієнта.

Відповідно до частини 1 статті 307
Господарського кодексу України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно з частини 1 статті 316
Господарського кодексу України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлений
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, укладати від свого імені або
від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечувати відправку і
одержання вантажу, а також виконання
інших зобов'язань, пов'язаних із
перевезенням.

Відповідно до частини 6 статті 306
Господарського кодексу України,
відносини, пов'язані з перевезенням
пасажирів та багажу, регулюються
Цивільним кодексом України та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до частин 1, 3 статті 314
Господарського кодексу України,
перевізник несе відповідальність за
втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини. За
шкоду, заподіяну при перевезенні
вантажу, перевізник відповідає: у разі
втрати або нестачі вантажу - в розмірі
вартості вантажу, який втрачено або
якого не вистачає; у разі пошкодження
вантажу - в розмірі суми, на яку
зменшилася його вартість; у разі втрати
вантажу, зданого до перевезення з
оголошенням його цінності, - у розмірі
оголошеної цінності, якщо не буде
доведено, що вона є нижчою від дійсної
вартості вантажу.

Згідно з статтею 924 Цивільного кодексу
України, перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Відтак, згідно з статтями 611, 924
Цивільного кодексу України, статтею 314
Господарського кодексу України, у
випадку неналежного виконання
зобов'язання Договором, у тому числі,
встановлення факту нестачі вантажу,
перевезення якого здійснювалося
позивачем, інша сторона має право на
стягнення збитків, застосування
господарських санкцій чи іншого виду
відповідальності.

Проте, вказані обставини не є підставою
для несплати заборгованості з оплати
послуг з перевезення вантажу, що надані
позивачем, надання яких
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR)
від 03.07.2014 № 03072014 та від
04.07.2014 № 04072014 та факт надання яких не
заперечено відповідачем.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Вищого господарського суду
України від 15.04.2014 у справі № 911/2341/13.

Матеріалами справи підтверджується
факт надання послуг, докази їх оплати
відсутні.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 20 000,00 грн.
заборгованості з оплати послуг, що
надані, є доведеною, обґрунтованою,
відповідачем не спростованою, а,
відтак, підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі
1 827,00 грн., відповідно до
частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сонекс
Україна" (07300, Київська обл.,
Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул.
Набережна, буд. 7, корпус А, оф. 208, ) на користь Фізичної
особи-підприємця Смолярчука Сергія
Сергійовича (43024, Волинська обл., м.
Луцьк, вул. В'ячеслава Чорновола, буд. 6,
кв. 113, ідентифікаційний номер ) 20
000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. основної
заборгованості та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 08.12.2014.

Суддя
С.О. Саванчук