ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
Справа № 915/699/13

Позивач Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк»,

вул. Набережна Перемоги, буд.
50, м. Дніпропетровськ, 49094

адреса для листування: а/с
1800, м. Дніпропетровськ, 49027

Відповідач Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3,

АДРЕСА_1, 54000

Суддя Т. М. Дубова

ПРИСУТНІ:

Від позивача - Ремешевський Є.А.
довіреність № 2069-О від 26.06.2014 року

Від відповідача - ОСОБА_5 довіреність
№ 336 від 29.04.2014 року

СУТЬ СПОРУ стягнення заборгованості в
сумі 44626,56 грн., з яких: 11452,99 грн. - борг за
кредитом, 18110,55 грн. - проценти за
користування кредитом, 15063,02 грн. - пеня

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.13 р. позивач звернувся до
господарського суду та просив стягнути
з відповідача заборгованість в сумі
44626,56 грн., з яких: 11452,99 грн. - борг за
кредитом, 18110,55 грн. - проценти за
користування кредитом за період з 12.09.08
р. по 26.03.12 р., 15063,02 грн. - пеня

за період з 09.08.08 р. по 11.08.11 р.,
обґрунтовуючи свої вимоги ст. 193 ГК
України, ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

Відповідач позов не визнав з
підстав викладених у відзиві,
посилаючись на те, що ним взагалі
ніколи не укладався та не підписувався
договір про надання овердрафт - мікро
кредиту, відповідно не отримувались й
обумовлені договором грошові кошти.
Відповідно до експертного висновку №
904 судово-почеркознавчої експертизи,
складеного 09.08.2013 року, підписи від
імені ОСОБА_3 у графах «Клієнт»
договору про надання овердрафт - мікро
кредиту від 11.09.2007 року та додатку №1 до
цього договору виконанні не самим
ОСОБА_3, а іншою особою.

Крім того, довідка старшого
інспектора дозвільної системи
свідчить, що йому за період з 07.10.2002 року
по 01.02.2011 року дозвіл на виготовлення
печаток та штампів дозвільною системою
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївської області не видавався та
печатка не виготовлювалась.

З огляду на це, вважає встановленим
факт недодержання в момент вчинення
правочину вимог, передбачених ч. 2 ст. 203
ЦК України, що є підставою для визнання
його недійсним.

Стосовно наступного схвалення
відповідачем умов договору про надання
овердрафт - мікро кредиту від 11.09.2007
року, відповідач вважає, що банком було
надано овердрафт - мікро кредит за
умовами якого банк при наявності
вільних грошових ресурсів зобов'язався
здійснити «овердрафт-мікро»
обслуговування клієнта, що полягає у
проведенні його платежів понад залишку
коштів в межах ліміту, а тому
стверджувати що ОСОБА_3, безпосередньо
якимось своїми діями визнав умови
спірного договору неможливо, так як
банк самостійно без участі відповідача
проводив розрахунки.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідач вважає, що оскільки
він не підписував договір овердрафту,
то і не узгоджувалась позовна давність
у 5 років, яка викладена в п. 4.7 договору.

Крім того, заявив клопотання про
застосування строків позовної
давності (детальніше викладено у
поясненнях).

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та надавши їм
юридичної оцінки, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю,
виходячи з наступного.

За змістом ст. 634 ЦК України, кредитні
договори позивача укладаються шляхом
приєднання до існуючих стандартних
умов. Форма договору про надання
кредиту затверджена наказом позивача
№ С-127 від 10.07.06 р. (а.с. 60-74 т. 2) та за
змістом відповідає договору про
надання овердрафт-мікро кредиту № LVH2-31,
який було укладено 11.09.2007 року між
сторонами. Від імені відповідача
договір укладав директор ОСОБА_7, який
діяв на підставі свідоцтва про
реєстрацію від 07.10.2002, про що визначено
в тексті договору.

Разом з тим, в розділі 8 договору
(реквізити сторін) зазначено, що зі
сторони клієнта договір підписано
відповідачем ОСОБА_3

За умовами договору відповідачу було
встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок НОМЕР_2 в сумі 14900,00
грн., строком до 11.09.08р.

Проведення платежів відповідача в
порядку обслуговування кредитного
ліміту, здійснюється позивачем
протягом одного року до 11.09.2008 р. (п. 1.4.
Кредитного договору).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Нормою ст. 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено
договором.

За змістом ст.1069 ЦК України, якщо
відповідно до договору банківського
рахунка банк здійснює платежі з
рахунка клієнта, незважаючи на
відсутність на ньому грошових коштів
(кредитування рахунка), банк вважається
таким, що надав клієнтові кредит на
відповідну суму від дня здійснення
цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.5 договору банк
при наявності вільних грошових
ресурсів зобов'язався здійснити
"овердрафт-мікро" обслуговування
клієнта, що полягає у проведенні його
платежів понад залишку коштів на
відкритому в банку поточному рахунку
клієнта НОМЕР_2 за рахунок кредитних
коштів в межах ліміту, встановленого
відповідно до п. 1.3 даного договору
шляхом дебетування поточного рахунку.
Кредит надавався в обмін на
зобов'язання клієнта повернути кредит,
сплатити проценти та винагороду в
обумовлені даним договором строки.

Ліміт, стосовно до цього договору,
являє собою суму грошових коштів, в
межах якої банк зобов'язувався
проводити оплату розрахункових
документів клієнта понад залишок
коштів на його поточному рахунку.

Овердрафт-мікро кредитування клієнта
здійснюється банком в межах ліміту та
терміну, встановлених відповідно до
п.п. 1.3, 1.4 цього договору, з періодом
безперервного користування кредитом
не більше 30 днів. Періодом
безперервного користування кредитом є
період часу, протягом якого
безперервно існувало дебетове сальдо
на поточному рахунку. Початком
періоду безперервного користування
кредитом вважається перший день,
починаючи з якого безперервно існувало
дебетове сальдо на поточному рахунку
відповідача при закритті банківського
дня. Зменшення або збільшення
заборгованості за кредитом в цей
період не впливають на зміну дати
початку періоду безперервного
користування кредитом. Датою
закінчення періоду безперервного
користування кредитом вважається день,
по закінченню якого на поточному
рахунку зафіксоване нульове дебетове
сальдо.

При цьому, банк на виконання своїх
обов'язків зобов'язався відкрити для
обслуговування кредиту рахунок по
процентам НОМЕР_3 (п. 2.1.1 договору).

Пунктом 2.4.1 договору встановлено, що
клієнт має право використовувати
ліміт, встановлений згідно п.п. 1.3, 2.3.2
цього договору, частинами з правом
подальшого використання вільного
залишку ліміту при дотриманні умов
цього договору.

Згідно виписок банку станом на 19.04.13 р.
(а.с. 34, 45-51 т. 1, а.с. 76-85 т. 2) за дебетом
рахунку НОМЕР_2 загальні обороти
(витрати з рахунку) за період з 11.09.07 р.
по 28.11.08 р. складають суму 629960,83 грн., а за
кредитом рахунку (надходження грошових
коштів) за цей же період складають 628548,02
грн.

Враховуючи вхідний залишок грошових
коштів на рахунку в сумі 1412,81 грн.,
загальні обороти за кредитом та
перенесення 11.08.2008 р. простроченої
заборгованості в сумі 12652,99 грн. на
рахунок НОМЕР_4, заборгованість
відповідача складає 11452,99 грн.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»
якщо учасник платіжної системи або
його клієнт бере участь у розгляді
спору судом, розрахунковий банк цієї
платіжної системи чи клірингова
установа зобов'язані надавати цьому
учаснику платіжної системи або його
клієнту, а також судам та органам
досудового слідства послуги для
визначення достовірності інформації,
яка міститься в електронних
документах, що обробляються платіжною
системою, яку обслуговує цей
розрахунковий банк, ця клірингова
установа. Суди та органи досудового
слідства не можуть відмовити у
прийнятті як доказу електронного
документа та вимагати надання
паперового документа.

Облік операцій здійснювався
відповідно до Плану рахунків
бухгалтерського обліку банків України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 17.06.2004 р. № 280.

Отже, виходячи з викладеного, визначені
вище виписки банку є належним і
допустимим доказом заборгованості
відповідача в сумі 11452,99 грн., у
розумінні ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином.
Відповідач свої обов'язки за договором
належним чином не виконав.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Пунктами 3.1, 3.2 договору встановлено, що
за користування кредитом за період з
дати виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта, при
закритті банківського дня клієнт
зобов'язаний сплатити проценти,
виходячи з процентної ставки, розмір
якої залежить від строку користування
кредитом і встановлений в додатку № 1
до договору. Відповідно до ст. 212 ГК
України, при порушенні будь-яких
зобов'язань по погашенню кредиту,
передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3-2.2.5, 2.3.4
договору, клієнт зобов'язаний сплатити
проценти за користування кредитом у
розмірі 44,0% річних от суми залишку
несплаченої заборгованості.

Нараховані позивачем проценти за
користування кредитом на підставі п.п.
3.1, 3.2 договору в сумі 18110,55 грн. за період
з 09.08.08 р. по 26.03.12 р., підтверджені
розрахунком позивача та банківською
випискою за період з 01.01.07 по 19.04.13 р. (а.с.
31-33 т. 1, 87-90 т. 2, 52-69 т. 1), тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 551 ЦК України,
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.п. 4.1, 4.4, 4.7 договору при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 цього договору; строків
повернення кредиту, передбачених п.п.
1.4, 1.5, 2.2.3 - 2.2.5, 2.3.4 цього договору;
винагороди, передбаченої п.п.2.2.6, 3.4
цього договору, клієнт зобов'язаний
виплатити банку за кожен випадок
порушення пеню в розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки платежу, але не більше
подвійної облікової ставки БНУ, яка
діяла в період, за який виплачується
пеня.

Нарахування пені за кожен випадок
порушення зобов'язань, здійснюється
протягом 3-х років із дня, коли
відповідне зобов'язання повинно було
бути виконане клієнтом. Строки
позовної давності на вимогу про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за цим
договором встановлюються сторонами
тривалістю 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Отже, нарахована позивачем пеня в
сумі 15063,02 грн. за період з 09.08.08 р. по
11.08.11 р., підтверджена розрахунком
позивача (а.с. а.с. 31-33 т. 1, 87-90 т. 2), розмір
пені узгоджено сторонами у п. 4.1
договору, тому підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як підставу своїх
вимог або заперечень.

Заперечення відповідача не можуть бути
прийняті судом до уваги, як підстави
відмови у позові, виходячи з
наступного.

Посилання відповідача на те, що він не
підписував договір про надання
овердрафт-мікро кредиту № LVH2-31 від
11.09.2007 року та не надав повноважень
іншим особам, не доведені відповідачем
належним чином.

Як зазначалось вище, у договорі
визначено, що його укладав директор
ОСОБА_7, який діяв на підставі свідоцтва
про реєстрацію від 07.10.2002, про що
визначено в тексті договору, а в
розділі 8 договору (реквізити сторін)
зазначено, що зі сторони клієнта
договір підписано відповідачем ОСОБА_3

На підтвердження неналежності йому
підпису, відповідач посилається на
експертний висновок № 904 від 09.08.13 року.

Суд вважає, що експертний висновок № 904
від 09.08.13 року не може бути визнано
належним та допустимим доказом, згідно
ст. 34 ГПК України, з огляду на те, що:

- у вступній частині експертного
висновку № 904 судово-почеркознавчої
експертизи за справою № 915/699/13,
виконаного провідним судовим
експертом ОСОБА_8, не зазначено строк
дії свідоцтва НОМЕР_6 про присвоєння
кваліфікації судового експерта ОСОБА_8
Згідно витягу з реєстру атестованих
експертів (а. с. 196-197 т. 1) строк дії
свідоцтва експерта ОСОБА_8 НОМЕР_6
закінчився 01.08.2013 р., в той час як
експертний висновок № 904 складено
09.08.2013 р.

Разом з тим, визначений витяг з реєстру
атестованих експертів свідчить, що
згідно свідоцтва НОМЕР_5, виданого 15.03.13
р., експерт мав право виконувати
почеркознавчу експертизу починаючи з
29.07.13 р. про що не було зазначено в
експертному висновку.

- як свідчать матеріали справи, на
дослідження були надані вільні зразки
підпису на 9 документах (а.с. 148-156 т. 1).

У розумінні пунктів 1.5, 1.8
Рекомендацій Мін'юста України від
08.10.1998 № 53/5 «Про затвердження
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень», зареєстр. Мін'юстом
України 03.11.1998 за № 705/3145, зі змінами від
26.12.12 р. (далі-Інструкція), згідно яких
вільними зразками є рукописні тексти,
рукописні записи (буквені та цифрові),
підписи, достовірно виконані певною
особою до порушення господарської
справи і не пов'язані з її обставинами.
Вільні зразки по змозі повинні
відповідати об'єкту, який
досліджується, за часом виконання, за
видом матеріалів письма (папір,
олівець, кулькова ручка тощо), за формою
документа (накладні, відомості та ін.),
за його змістом та цільовим
призначенням.

Як вільні, так і експериментальні
зразки буквеного або цифрового письма
бажано надавати не менше ніж на 15
аркушах. Чим коротший досліджуваний
текст (запис), тим більша потреба у
вільних зразках. Вільні зразки підпису
надаються по змозі не менше ніж на 15
документах, експериментальні - у
кількості не менше 5 - 8 аркушів.

Разом з тим, надані на експертизу
вільні зразки виконані на 9-ти
документах в квітні 2010 р., січні 2011 р.,
листопаді 2009 р., тобто після укладення
договору 11.09.07 р.; на 7-ми документах
міститься підпис виконаний гелевою
ручкою чорного кольору, в той же час,
договір підписаний кульковою ручкою
синього кольору.

Що ж до посилання позивача на
відсутність у ньому печатки, то слід
зазначити, що відкриваючи поточний
рахунок у позивача, відповідач скріпив
печаткою СПД ОСОБА_3 заяву про
відкриття поточного рахунку від
25.06.2005р. та інші документи, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 199-214
т. 1).

У судовому засіданні представник
позивача надав для огляду суду
оригінали документів з проставленою
мокрою печаткою СПД ОСОБА_3, а саме:
заяви про відкриття поточного рахунку
від 25.06.2005р.; договору банківського
рахунку № LV042Y від 06.11.2006р. з додатками №
3, 4, 5, 6 та додатковими угодами № 1, 2;
договору здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ LV042Y від 25.06.2005р. з додатком № 1 та
додатковими угодами № 1, 2; заявок на
підключення користувачів електронних
розрахунково-інформаційних програм
від 27.07.2005р., 06.11.2006р.; заяви про
переведення рахунків від 22.09.2006р.;
листи-гарантії ФОП ОСОБА_3 від 28.11.2006 р.,
10.01.2007 р.

На підставі визначених документів
відповідачу було відкрито поточний
рахунок НОМЕР_2, яким він користувався
та виконувалось розрахунково-касове
обслуговування відповідача.

Відповідач не звертався в слідчі
органи щодо підробки визначеної
печатки.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Надані позивачем виписки банку
свідчать про те, що відповідач
отримував грошові кошти за
овердрафтом, частково повертав їх та
сплачував відсотки.

Таким чином, в будь-якому разі,
відповідачем було схвалено договір про
надання овердрафт-мікро кредиту № LVH2-31
від 11.09.2007 року.

Клопотання відповідача щодо
застосування строку позовної давності
задоволенню не підлягає, з огляду на те,
що в договорі про надання
овердрафт-мікро кредиту № LVH2-31 від
11.09.2007 року сторони узгодили 5-річний
строк позовної давності та 3-річний для
нарахування пені.

Повідомлення про проведення
державної реєстрацій припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця від 08.07.2014 р. свідчить,
що відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 8 липня 2014
року внесено запис №3027062 про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
НОМЕР_1.

Відповідно до п. 4.7 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. громадянин,
який мав статус суб'єкта
підприємницької діяльності, але на
дату подання позову втратив такий
статус, не може бути стороною в
судовому процесі у господарському
суді, якщо немає визначених законом
підстав для його участі в такому
процесі. Однак у разі коли відповідна
зміна статусу відбулася після
порушення провадження у справі, вона не
тягне за собою наслідків у вигляді
зміни підвідомчості такої справи і,
відповідно, - припинення провадження у
ній, оскільки на час порушення
господарським судом такого
провадження її розгляд належав до
юрисдикції цього суду. У будь-якому
разі у суду немає й правових підстав
для застосування при цьому положень
статті 25 ГПК та залучення до участі у
справі як правонаступника фізичної
особи - підприємця тієї ж таки фізичної
особи, оскільки правонаступництво
передбачає перехід прав та обов'язків
від одного суб'єкта до іншого, а не
зміну правового статусу однієї й тієї ж
самої особи.

У разі задоволення позову до
фізичної особи, яка в процесі розгляду
справи втратила статус суб'єкта
підприємницької діяльності,
резолютивна частина відповідного
судового рішення, крім відомостей,
передбачених частинами другою-сьомою
статті 84 ГПК, повинна містити дані,
визначені в пункті 2 частини другої
статті 54 цього Кодексу для фізичної
особи (без зазначення її колишнього
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності).

Таку ж правову позицію викладено
й в постанові Верховного Суду України
від 07.11.2006 у справі № 16-9/225-04-7490, де
зазначено про необхідність вирішення
господарським судом спору по суті й
після втрати відповідачем-суб'єктом
підприємницької діяльності
відповідного статусу.

Виходячи з викладеного, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі, судові
витрати слід віднести за рахунок
відповідача, оскільки спір виник з його
вини.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (вул.
Набережна Перемоги, буд. 50, м.
Дніпропетровськ, код 14360570)
заборгованість в сумі 44626,56 грн. (сорок
чотири тисячі шістсот двадцять шість
грн. 56 коп.), з яких: 11452,99 грн. (одинадцять
тисяч чотириста п'ятдесят дві грн. 99
коп.) - борг за кредитом, 18110,55 грн.
(вісімнадцять тисяч сто десять грн. 55
коп.) - проценти за користування
кредитом, 15063,02 грн. (п'ятнадцять тисяч
шістдесят три грн. 02 коп.) - пеня та 1720,50
грн. (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50
коп.) - судового збору.

Наказ видати позивачу.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений
строк.

Рішення оформлено у
відповідності зі ст. 84 ГПК України та
підписано суддею 18.12.14 р.

Суддя
Т.М. Дубова