ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 910/1181/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Мирошниченка С.В.

за участю представників:

Позивача: Хитрової Л.В., дов. №
Э.37.7.0.0./Д-936 від 04.08.2014 року;

Відповідача -1: Томіна О.О., дов. № 3 від
02.01.2014 року;

Відповідача -2: не з'явився;

розглянувши касаційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах" на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 року

у справі № 910/1181/14 господарського суду
міста Києва

за позовом приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах"

до відповідача -1 приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Брокбізнес"

відповідача -2 приватного підприємства
"ЦИБУЛЬКІН"

про стягнення 7 789,37 грн.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інгосстрах" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес", приватного підприємства
"ЦИБУЛЬКІН", просило стягнути з першого
відповідача 7 279,37 грн., з другого
відповідача 510,00 грн. у рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою страхового відшкодування,
посилаючись, зокрема, на приписи ст. 993
Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України "Про страхування" (т. 1,
а.с. 7-12).

У позовній заяві приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інгосстрах" також просило визнати
поважними причини пропуску позовної
давності.

Заявою від 10.02.2014 року приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Брокбізнес" просило
відмовити у задоволенні позовних вимог
у зв'язку зі спливом позовної давності
(т. 1, а.с. 152).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року (суддя Бондарчук
В.В.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 року
(головуючий Пашкіна С.А., судді Калатай
Н.Ф., Коршун Н.М.) (т. 1, а.с. 235-239) у
задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с.
191-195).

Оскаржені судові акти мотивовано
спливом позовної давності.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інгосстрах" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, просило оскаржені
судові акти скасувати та передати
справу на новий розгляд до місцевого
господарського суду (т. 2, а.с. ).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 08.12.2014 року касаційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах" прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 17.12.2014 року (т.
2, а.с. 27-28).

У відзиві на касаційну скаргу приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Брокбізнес" просило
касаційну скаргу залишити без
задоволення, вважаючи оскаржені судові
акти такими, що прийняті з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права.

У судове засідання 17.12.2014 року
представник відповідача - приватного
підприємства "ЦИБУЛЬКІН" не з'явився,
причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представника
відповідача - приватного підприємства
"ЦИБУЛЬКІН".

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
позивача - приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах", відповідача - приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Брокбізнес", обговоривши
доводи касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19.12.2007 року закритим
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Інгосстрах" (перейменованим
на приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах") та
Лещуком Олександром Вікторовичем було
укладено договір страхування
наземного транспорту № SE00AP00064513,
відповідно до якого застраховано
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням транспортним
засобом "Renault Megane", державний номер СН 0049
КМ (т. 1, а.с. 20-21).

За умовами договору страхування
страховик зобов'язався при настанні
страхового випадку здійснити виплату
страхового відшкодування.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
25.03.2010 року на вул. Героїв Севастополя у
м. Севастополь сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля "Renault Megane", державний номер
СН 0049 КМ, під керуванням Лещука О.В. та
автобуса "I-VAN", державний номер СН 0353 АА,
під керуванням Романова С.В., який
працював водієм у приватному
підприємстві "ЦИБУЛЬКІН".

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди пошкоджено автомобіль "Renault
Megane", державний номер СН 0049 КМ, який
застраховано приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Інгосстрах".

Судами також встановлено, що
постановою Нахімовського районного
суду міста Севастополя від 02.04.2010 року
Романова С.В. визнано винним у скоєнні
правопорушення, що сталось 25.03.2010 року
на вул. Героїв Севастополя у м.
Севастополь за участю автомобілів "Renault
Megane", державний номер СН 0049 КМ та
автобуса "I-VAN", державний номер СН 0353 АА.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України від
07.03.1996 року № 85/96-ВР "Про страхування"
страховик зобов'язаний при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк. Страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або законом.

Відповідно до звіту експертного
автотоварознавчого дослідження № 103
від 05.04.2010 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
"Renault Megane", державний номер СН0049КМ
складала 8 168,12 грн.

17.05.2010 року позивачем складено
страховий акт № И-3379, згідно якого
виплата страхового відшкодування
складала 7 789,37 грн.

Судами встановлено, що позивачем
сплачено страхове відшкодування у
розмірі 7 789,37 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 5803 від 17.05.2010
року та № 5804 від 17.05.2010 року (т. 1, а.с. 27-29).

Відповідно до ст. 27 Закону України від
07.03.1996 року № 85/96-ВР "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 262 Цивільного кодексу України
передбачено, що заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Отже, страхувальник, який отримав
майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку
(зазначена позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
25.12.2013 року у справі № 6-112цс13).

Суди попередніх інстанцій встановили,
що датою спливу позовної давності за
вимогами заявленими у позовній заяві
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах" з
урахуванням положень ст. 261 Цивільного
кодексу України є 25.03.2013 року.

Враховуючи те, що позовна заява була
подана до суду зі спливом строку
позовної давності та відповідачем
заявлено клопотання про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, місцевий господарський суд, з
яким погодилась і апеляційна
інстанція, дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави
для скасування постанови суду
апеляційної інстанції, якою було
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
відсутні.

Доводи заявника касаційної скарги про
незастосування ч. 6 ст. 291 та ст. 993 ЦК
України є неспроможними, оскільки
обставини справи, встановлені судами
свідчать про перехід до страховика
права вимоги, а не набуття ним такого
права, тому правильним і обґрунтованим
є застосування до спірних
правовідносин статей 257, 262, 993 ЦК
України, а не частини шостої статті 261,
статті 1191 ЦК України, на які
посилається заявник.

Крім того, доводи заявника про те, що
приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах" лише
18.11.2011 року дізналось про особу, яка
порушила його право, у розумінні ч. 1 ст.
261 ЦК України є необгрунтованими з
огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій бездіяльності
позивача як страховика починаючи з
25.03.2010 року (настання страхового
випадку) щодо самостійного
з'ясовування причин та обставин
страхового випадку, направлення
запитів про відомості, пов'язані з
страховим випадком до правоохоронних
органів, банків, медичних закладів та
інших підприємств, зокрема, до Моторно
(транспортного) страхового бюро
України.

Інші доводи заявника касаційної скарги
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій та фактично
стосуються переоцінки доказів у
справі, що виходить за межі повноважень
суду касаційної інстанції, визначені
статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 року у
справі № 910/1181/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

С.В. Мирошниченко