ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 922/2548/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя
Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Сіренко К.О.,

за участю представників:

позивача - Лаврової В.В. (дов.№б/н від
11.04.2014р.),

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№463 від
27.10.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківіського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 (вх.№3510Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 13.08.2014 року по
справі №922/2548/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлантик-Гейзер",
м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
м.Харків,

про стягнення 58536,82 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.08.2014 року
(суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги
задоволено повністю. Стягнуто з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (63403,
АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер:
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Атлантик-Гейзер" (62441, Харківська
область, Харківський район, с.Циркуни,
вул.Пушкінська, буд. 6; ;
п/р 0000 у відділенні 124 АТ
"УкрСибабанк" у м.Харкові, МФО 351005) - 58540,90
грн. заборгованості за Договором
поставки № 07/2012/о від 01.02.2012р. (у тому
числі: 28567,65 грн. основного боргу; 29973,25
грн. штрафних санкцій); 1827,00 грн. витрат
з оплати судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить зупинити
виконання рішення господарського суду
Харківської області від 13 серпня 2014р.
по справі №922/2548/14 до закінчення його
перегляду в апеляційній інстанції.
Скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 13.08.2014 року по
справі №922/2548/14 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач зазначає, що за
видатковою накладною №4082 від 07.12.2012р.
відповідач здійснив з позивачем
розрахунки на суму 18880,00 грн.
Заборгованість за даною накладною
складає 5617,97 грн. Апелянт зазначає, що
фактичної поставки за видатковою
накладною №3963 від 30.11.2012р. не було.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014р. про
прийняття апеляційної скарги до
провадження розгляд скарги призначено
на 01.12.2014р. об 11:00 год в складі колегії
суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П.,
суддя Істоміна О.А., суддя Тарасова І.В.

25.11.2014р. від позивача до суду надійшли
обґрунтування уточнення позовних
вимог (вх.№11190), в яких зазначає, що
загальна сума боргу становить 58536,82 грн.

У судовому засіданні 01.12.2014р. було
оголошено перерву до 17.12.2014р. до 11:30 год.

15.12.2014р.до суду від відповідача
надійшло клопотання (вх.№12219), в якому
зазначає, що ФОП ОСОБА_3 03.12.2014р.
направив позивачу - ТОВ
«Атлантик-Гейзер» акт звіряння
взаєморозрахунків за договором
поставки №07/2012 від 01.02.12р. Погодженого
акту звіряння не отримав. Зазначає, що з
24.04.2012р. у відповідача відсутні будь-які
наймані працівники, особи, які
підписували товарно-транспортні
накладні, не мають відношення до ФОП
ОСОБА_3 Просить суд долучити до
матеріалів справи акт звіряння разом
із доказами його відправки позивачу,
лист Зміївського центру зайнятості.
Просить суд врахувати наданні докази
та пояснення при розгляді даної справи.

16.12.2014р. від позивача до суду надійшов
розрахунок позовних вимог (вх.№12456),
відповідно до якого позивач вважає,що
загальна сума заборгованості ФОП
ОСОБА_3 за відвантажений ТОВ
«Атлантик-Гейзер» 30.11.2012р та 07.12.2012
товар разом зі штрафними санкціями
становить 37926,17 грн.

16.12.2914р. від позивача до суду надійшли
пояснення (вх.№12457) по даній справі.

Розпорядженням секретаря третьої
судової палати від 17.12.2014р. у зв'язку з
перебуванням на лікарняному судді
Тарасової І.В. для розгляду даної
справи сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Горбачова Л.П.,
суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

У судовому засіданні 17.12.2014р. апелянт
вимоги апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі.

Представник позивача у судовму
засіданні проти апеляційної скарги
заперечував з підстав, зазначених у
відзиві (вх.№11191) на пеляційну скаргу.
Просить залишити рішення
господарського суду Харківської
області від13.08.2014р. по справі №922/2548/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, в межах вимог
передбачених ст.101 ГПК України,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

01.02.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Атлантик-Гейзер" та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
було укладено Договір поставки №
07/2012/о, відповідно до п.1.1. якого позивач
(постачальник) зобов'язався передавати
у власність відповідачу (покупцю)
товар, а відповідач зобов'язався
приймати цей товар і вчасно
здійснювати оплату на умовах даного
Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору, у разі,
якщо сума відвантаженого
постачальником та неоплаченого
покупцем за цим Договором товару
перевищила 0 грн., кожну наступну
партію товару покупець оплачує
протягом 21 календарних днів з моменту
підписання накладних на товар.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з видатковою накладною № 4082 від
07.12.2012р. позивачем було відвантажено
відповідачу товару на загальну суму
24499,97 грн. (а.с.92).

Відповідач за товар, поставлений по
накладній №4082 від 07.12.2012р. розрахувався
частково,здійснивши оплату на суму 18880,
00 грн, що підтверджується платіжними
дорученнями, в яких в графі призначення
платежу вказано - згідно з видатковою
накладною №4082 від 07.12.2014р. (а.с.93-а.с.97).

В ході судового розгляду справи
відповідач визнав борг за видатковою
накладною №4082 від 07.12.2012р. в сумі 5619,97
грн.

Щодо видаткової накладної №3963 від
30.11.2012р., то дана накладна відсутня в
матеріалах справи, у судовому
засіданні з'ясовано, що накладної №3963
від 30.11.2012р ані у позивача, ані у
відповідача немає в наявності.
Відповідач стверджує, фактично
поставки за накладною №3963 від 30.11.2012р.
не здійснювалося. Позивач як в суді
першої,так і апеляційної інстанцій, не
надав доказів в підтвердження поставки
товару за даною накладною.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
накладною №4082 від 07.12.2012р. становить
5619,97 грн.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків виникають з договорів та
інші правочини. Господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать ст. 174
Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637 ЦК
України, а порядок укладення, зміна і
розірвання договору статями 638-647, 649,
651-654 ЦК України. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Згідно зі статтею 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно із
статтею 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статями 525 - 526 ЦК України
передбачається, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 1 ст. 691 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК
України, ст. ст. 193, 198 Господарського
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач, як в суду першої, так і
апеляційної інстанцій, не надав
доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 5619,97 грн.,
колегія суддів дійшла висновку про
стягнення з відповідача вказаної суми
заборгованості за поставлений товар.

Щодо повернення товару по накладній №3
від 14.02.2013р. (а.с.99) на суму 1230,00 грн., то
матеріали справи не містять доказів
отримання цього товару постачальником.

Господарський суд, приймаючи
оскаржуване рішення, стягнув з
відповідача на користь позивача
штрафні санкції в розмірі 29973,25 грн.
штрафних санкцій.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи знаступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу україни позовна давність-це
строк, у межах якого одна особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частинии 2 статті 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, який міститься в
матеріалах справи, датою виникнення
обов'язку по оплаті є 29.12.2012р. Таким
чином, строк позовної давності сплинув
29.12.2013 року. Позивач звернувся з позовою
заявою до суду першої інстанції 23.06.2014р.

Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином, позивач пропустив строк
позової давності для заявлення вимог
про нарахування неустойки (пені,
штрафу), тому пеня та штраф нараховані
позивачем не підлягають стягненню з
відповідача.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у випадку
порушення строків оплати за даним
Договором покупець зобов'язується
сплатити постачальникові суму, що
підлягає сплаті, з урахуванням індексу
інфляції за період прострочення, трьох
відсотків річних від простроченої
суми, а також 0,5 % від суми простроченої
оплати за кожен день прострочення за
користування грошовими коштами
постачальника.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши
перерахунок 3% річних, 0,5% від суми
простроченої оплати за кожен день
прострочення, відповідно до п. 7.2.
Договору, виходячи з суми основної
заборгованості 5619,97, визнав вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних, 0,5%
від суми простроченої оплати за кожен
день прострочення в сумі 98,07 грн
законними та обґрунтованими.

Щодо посилань апелянта на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме: неналежне
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи, то такі доводи
спростовуються матеріалами справи.
Копії ухвал господарського суду
Харківської області про порушення
провадження у справі та відкладення
розгляду справи направлялися на адресу
відповідача, що зазначена в позовній
заяві, однак поверталися до суду з
довідкою «Укрпошти» «За закінченням
терміну зберігання» (а.с.48-а.с.52,
а.с.66-а.с.75).

Відповідно до п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами в
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно зі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України явка в
судове засідання - це право, а не
обов'язок сторін, справа може
розглядатися без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
належним чином повідомив сторони про
час та місце розгляду даної справрави.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення господарського суду
Харківської області від 13.08.2014 року по
справі №922/2548/14 прийнято з порушенням
норм матеріального права та при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а тому
оскаржуваний судовий акт підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.85, 99, 101, п.2 ст.103, п.1, п.4 ч.1
ст.104, ст.105 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 13 серпня 2014
року по справі №922/2548/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити частково.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (63403,АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлантик-Гейзер»
(62441, Харківська область, Харківський
район,с.Циркуни,вул. Пушкінська, буд.6,
, п/р0000 у
відділенні 124 АТ «УкрСиббанк» у
м.Харкові, МФО 351005) - суму основної
заборгованості - 5619,97 грн., 3% річних в
сумі - 84,06 грн., 0,5% від суми простроченої
оплати в сумі 14,01 грн., витрат з оплати
судового збору -178,56 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлантик-Гейзер»
(62441, Харківська область, Харківський
район,с.Циркуни,вул. Пушкінська, буд.6,
, п/р0000 у
відділенні 124 АТ «УкрСиббанк» у
м.Харкові, МФО 351005) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (63403,АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 89,23 грн.
витрат з оплати судового збору за
подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено
19.12.2014 року.

Головуючий суддя
Горбачова Л.П.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Істоміна О.А.