ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.14р. Справа № 904/7435/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельна
компанія "Валган", м. Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: фізична особа - Садика
Ріта Григорівна, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 330 876,31 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Тимчук О.П., довіреність
від 12.05.2014 року, представник

Від відповідача: Вербова Е.В.,
довіреність №35 від 13.10.2014 року,
представник

Від третьої особи: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк", м. Київ звернулося до
господарського суду із позовом, яким, з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, просить
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельна
компанія "Валган" заборгованість по
договору кредиту №09.2/354-6 від 19.10.2006 року
в сумі 172 695, 73 доларів США, що
еквівалентно 2 330 876, 31 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом у сумі 100 307
доларів США, що еквівалентно 1 353 844, 78
грн.;

- заборгованість за відсотками у сумі 61
174, 72 доларів США, що еквівалентно 825 675, 92
грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення
кредиту у сумі 6 965, 76 доларів США, що
еквівалентно 94 017 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення
відсотків у сумі 4 248, 24 доларів США, що
еквівалентно 57 338, 61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням третьою особою
умов договору кредиту №09.2/354-6 від 19.10.2006
року в частині своєчасної сплати
кредитних коштів, процентів та пені. В
якості забезпечення виконання третьою
особою зобов'язань по договору кредиту
між відповідачем, третьою особою та
позивачем укладено договір поруки №4
від 19.10.2006 року, відповідно до якого
відповідач зобов'язався перед
позивачем відповідати за виконання
третьою особою умов, щодо сплати суми
кредиту, відсотків за користування
кредитом, а також штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
договором кредиту.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечує оскільки, відповідно
до п.п.1.1. п.1 договору кредиту №09.2/354-6
кінцевим терміном повернення
заборгованості є 18.10.2013р. Згідно п.п.5.2 п.
5 договору поруки №4 від 19.10.2006 року
даний договір діє з дати його вчинення
до остаточного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань. Проте,
незважаючи на порушення терміну
повернення кредиту 18.10.2013 року з боку
позичальника - Садика Р.Г., позивач
протягом встановленого законом строку,
якій закінчився 18.04.2014 року, вимог до
поручителя - відповідача не пред'явив,
що підтверджується описом поштового
відправлення на адресу поручителя -
відповідача від 22.05.2014 року, що додано
до матеріалів справи. Тому, в силу ч.4 ст.
559 Цивільного кодексу України договір
поруки №4 від 19.10.2006 року припинено
18.04.2014 року. Отже, позивачем пропущено
встановлений законом строк
пред'явлення вимоги відповідачу.
Відповідач зазначає, що відповідно до
положень Цивільного кодексу України
порука припиняється у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується розмір
його відповідальності. На думку
відповідача, 25.06.2009 року сторонами
умови договору кредиту були суттєво
змінені, без письмової згоди
поручителя та внесення відповідних
змін до договору поруки №4 від 19.10.2006
року у належній формі. Крім того,
позивач може пред'являти вимоги до
стягнення за кредитним договором лише
до позичальника - третьої особи,
оскільки вимоги по сумі основного
боргу та процентів за періоди з 12.01.2009
року по 12.01.2011 року пред'явлені з
пропуском позовної давності, загальний
строк якої становить три роки. Також,
пеня з залишку заборгованості
пред'явлена по заборгованості, на
частину якої пропущена позовна
давність. Розрахунок суми отриманого
кредиту здійснено на підставі редакції
договору кредитування, який втратив
чинність та не може бути підставою для
розрахунку боргових зобов'язань та
пред'явлення позовних вимог. Долучена
до матеріалів справи копія реєстру
поштового відправлення від 24.03.2011 року
не є належним та допустимим доказом, в
судовому засіданні не надано для
огляду оригіналу зазначеного реєстру з
"мокрою" печаткою поштового відділення,
відсутній опис вкладення, відсутні
корінці повідомлень про вручення або
невручення адресату зазначеної в
реєстрі кореспонденції.

09.12.2014 року позивачем надані письмові
пояснення де зазначив, що відповідно до
ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Таким чином,
відсутність заперечень щодо визнання
боргу та обов'язків свідчить про
визнання боргу та обов'язків
поручителя. Позивач вважає, що вчинення
пасивних дій щодо визнання боргу
свідчить про переривання перебігу
позовної давності. Щодо підписання
додаткової угоди №1 до кредитного
договору №09.2/354-6 від 20.10.2006 року,
позивач вказує, що поручитель -
відповідач надав письмове погодження
поставивши свою печатку та підпис на
Додатковій угоді.

Третя особа, Садика Ріта Григорівна, у
судові засідання, призначені для
розгляду справи не з'явилась, явку
повноважного представника не
забезпечила, письмового відзиву на
позов не надала, про дату, час, місце
розгляду справи повідомлена належним
чином.

Суд відкладав розгляд справи з 21.10.2014
року на 10.11.2014 року. Ухвалою
господарського суду від 10.11.2014р. строк
вирішення спору продовжено на 15 днів та
відкладено розгляд справи на 01.12.2014
року.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2014
року розгляд справи відкладено на
09.12.2014 року.

У судовому засіданні 09.12.2014р. оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд, -

В С Т А Н О В И В:

19.10.2006 року між акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк", згідно п.1.2.2 Статуту
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк") (далі - кредитор) та
фізичною особою - Садика Рітою
Григорівною (далі - позичальник) було
укладено договір кредиту №09.2/354-6 (далі -
Договір кредиту), згідно п. 1.1 якого
кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти у
сумі 147 800 (сто сорок сім тисяч
вісімсот) доларів США, зі сплатою 13,0
(тринадцять) відсотків річних. Порядок
погашення суми основної
заборгованості наведений у графіку
(п.1.1.договору), з кінцевим терміном
повернення кредиту до 18.10.2013 р.

Кредит надається позичальнику на
наступні цілі: споживчі потреби з
встановленням іпотеки. Позичальник не
має право використовувати кредит для
сплати відсотків по кредитах та інших
боргових зобов'язаннях (п.1.2. договору
кредиту).

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного
кодексу України).

На виконання умов вищенаведеного
кредитного договору (п. п. 1.1., 3.1.1.)
кредитор надав позичальнику, фізичній
особі - Садика Ріті Григорівні,
кредитні кошти, що підтверджується
заявою на видачу готівки №14-20 від
19.10.2006року на суму 147 800,00 дол. США, що
еквівалентно 746 390,00грн. (а.с.17).

З метою забезпечення позичальником
виконання своїх зобов'язань, щодо
погашення кредиту, сплати відсотків,
можливих штрафних санкцій, а також
інших витрат на здійснення
забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор
уклав з поручителем - товариством з
обмеженою відповідальністю
торгово-будівельною компанією "Валган",
договір поруки №4 від 19.10.2014 року (далі -
Договір поруки), за умовами якого (п.1.1)
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником умов щодо оплати суми
кредиту, відсотків за користування
кредитом у розмірі та у випадках
передбачених договором кредиту
№09.2/354-6, укладеним між кредитором та
позичальником 19.10.2006 року.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору поруки
встановлено, що зміст забезпеченого
порукою зобов'язання є повернення
позичальником кредиту в сумі 147 800,00
доларів США з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 18.10.2013;
сплатити відсотки за користування
кадетом у розмірі 13 % річних.

25.06.2009 року між публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК"
(далі-кредитор) та фізичною особою
Садика Рітою Григорівною
(далі-позичальник) було укладено
додаткову угоду № 1 про внесення змін
до договору кредиту № 09.2/354-6 від 19.10.2006
року, відповідно до якого сторони
дійшли згоди викласти пункти 1.1 та 1.2
договору кредиту у наступній редакції:

1.1 кредитор надає позичальнику грошові
кошти на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання в
сумі 147 800 доларів США з якої фактична
заборгованість станом на 25.06.2009 року
становить 100 307,00 доларів США, а сума
наданих коштів на поточні потреби
становить 4 973, 59 доларів США, зі сплатою
15 % річних, починаючи з 20.10.2008 року та
кінцевим терміном погашення суми
основної заборгованості до 18.10.2013 року
(включно), на умовах визначених цим
договором. Сплата комісій здійснюється
в розмірі та в порядку, визначеному в
Додатку №1 до договору, що є його
невід'ємною частиною.

1.2 кредит надається позичальнику на
наступні цілі та в наступному порядку:

- частина кредиту в розмірі 147 800,00
доларів США на споживчі цілі з
встановленням іпотеки;

- частина кредиту в розмірі 4 973,59
доларів США на поточні потреби.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник частково повернув кредит
на загальну суму 47 493 доларів США.

Позивач посилається на невиконання
третьою особою Садика Р.Г. зобов'язань
за договором кредиту від 19.10.2006р. в
частині своєчасного повернення
кредитних коштів, наявність боргу у
розмірі 100 307 доларів США,
відповідальність відповідача за
зобов'язаннями за виконання третьою
особою умов щодо сплати суми кредиту,
відсотків та штрафних санкцій на
підставі договору поруки, проти чого
заперечує відповідач, що і є причиною
спору.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Позичальник зобов'язання за договором
кредиту № 09.2/354-6 від 19.10.2006 року у
повному обсязі не виконав.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554
Цивільного кодексу України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до частини другої статті 554
ЦК України поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За частиною 2 статті 553 ЦК України
порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі.

Договір поруки не обмежує
відповідальність відповідача перед
позивачем за неналежне виконання
третьою особою зобов'язань за спірним
договором поставки товару.

Відповідно до частини 4 статті 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлений,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу
України встановлено, що строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до частини 1 статті 252
Цивільного кодексу України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно з частиною 1 статті 253 Цивільного
кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пунктом 5.2 договору поруки встановлено,
що цей договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до остаточного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

Між тим, положення договору про дію
поруки до повного виконання
забезпеченого зобов'язання не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки.

Таким чином, строк дії поруки договором
не встановлений.

З умов договору кредиту вбачається, що
Садика Ріта Григорівна повинна була
виконати своє зобов'язання щодо сплати
кредиту до 18.10.2013 року, а отже позивач
відповідно до п.4 ст. 559 Цивільного
кодексу України мав пред'явити вимогу
поручителю не пізніше 18.04.2014 року.

Згідно п.5.1 договору поруки усі
повідомлення за цим договором будуть
вважатися зробленими належним чином, у
випадку якщо вони здійснені у
письмовій формі та надіслані
рекомендованим листом, кур'єром,
телеграфом, або вручені особисто за
зазначеними адресами сторін. Датою
отримання таких повідомлень буде
вважатися дата їх особистого вручення,
або дата поштового штемпеля відділу
зв'язку одержувача.

На виконання умов договору поруки
позивач направив на адресу відповідача
24.03.2011 року повідомлення №11.4.4/96-1555 від
23.03.2011 року про порушення основного
зобов'язання та про звернення
стягнення на предмет іпотеки (а.с.44, 45), в
якості доказу отримання відповідачем
повідомлення позивачем надано список
№24.03.2011 згрупованих поштових
відправлень з поштовим штемпелем
відділу зв'язку відправника від 24.03.2011
року.

Крім того, 22.05.2014 року позивачем
направлено відповідачу вимогу
№08.403-186/67-8578 від 21.05.2014 року відповідно
до п.3.1 договору поруки (а.с. 18- 20), проте з
пропуском шестимісячного терміну
встановленого п.4 ст. 559 Цивільного
кодексу України.

Отже, позивачем не надано належних
доказів отримання відповідачем вимоги
протягом встановленого законом строку.

За наведеного, в силу положень ч.4 ст. 559
ЦК України, в поєднанні з умовами
договору поруки (п. 5.2. договору поруки),
зобов'язання відповідача, як
поручителя, є припиненим.

Суд вважає обгрунтованими доводи
відповідача щодо порушення позивачем
умов п.3.3.2 договору поруки, яким
передбачено обов'язок Банку до моменту
виконання забезпеченого порукою
зобов'язання, не змінювати умов
договору кредиту без попереднього
погодження поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Зміна умов зобов'язання, забезпеченого
порукою, без згоди поручителя може
припинити поруку лише у випадку, коли
зазначене призвело до збільшення
обсягу відповідальності поручителя за
забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності
поручителя внаслідок зміни
забезпеченого порукою зобов'язання
суди повинні розуміти як: підвищення
розміру процентів або встановлення
нових умов щодо порядку зміни розміру
процентної ставки, що призведе до її
збільшення; відстрочення виконання, що
призводить до збільшення періоду, за
який нараховуються проценти;
установлення або збільшення розміру
неустойки; розширення змісту основного
зобов'язання щодо дострокового
повернення кредиту та плати за
користування ним тощо.

Господарські суди мають враховувати,
що згода поручителя надається в
порядку та у спосіб, який передбачений
договором поруки. Якщо договором
поруки передбачено зміну його умов за
письмової згоди сторін, то у такому
разі саме лише повідомлення кредитором
або боржником поручителя про зміну
умов договору не є доказом надання
поручителем згоди (п.4.1.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 24.11.2014, № 1 "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з кредитних договорів").

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами кредитного договору було
збільшено розмір процентів річних та
суму кредиту на 4 973,59 дол. США шляхом
укладення додаткової угоди № 1 від
25.06.2009 року, тобто було збільшено обсяг
відповідальності поручителя.

Додаткова угода №1 від 25.06.2009 року
містить лише напис про ознайомлення з
умовами цієї угоди відповідачем,
підпис директора товариства з
обмеженою відповідальністю
торгово-будівельна компанія "Валган"
Степченкова Р.І. та печатку.

Однак, письмового погодження
поручителя щодо зміни умов кредитного
договору матеріали справи не містять.

З огляду на те, що сторони договору
поруки не вносили змін до договору
поруки щодо збільшення обсягу
відповідальності поручителя, в
матеріалах справи відсутні докази
згоди поручителя на збільшення обсягу
відповідальності поручителя,
припинення дії поруки в силу ч.4 ст. 559 ЦК
України, вимоги позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
є такими, що заявлені безпідставно та
не підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача щодо
застосування позовної давності, суд
зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості.

Враховуючи те, що позовні вимоги є
необґрунтовані, права особи, яка
звернулась із позовом не порушені, суд
не вбачає підстав задовольнити
клопотання відповідача про
застосування до спірних відносин
позовної давності.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір по справі слід віднести на
позивача, оскільки в позові відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
Н.М. Євстигнеєва

Повний текст рішення складено, - 15.12.2014р.