ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Справа № 910/6309/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.,суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014у
справі№ 910/6309/14 Господарського суду
міста Києваза позовомДержавного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України
"Укрзалізничпостач"доДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна
залізниця"простягнення заборгованості
в сумі 23 587,34 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Іорданова Н.М. (дов. від 11.06.2014),

відповідача: Пантелейчук О.В. (дов. від
23.04.2014)

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" звернулося з
позовом до Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" про
стягнення 23 587,34 грн. заборгованості.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
вказував на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № ЦХП-15/38 від 25.12.2009 щодо
оплати вартості поставленого товару.
При цьому посилався на приписи статей
525, 526, 629 Цивільного кодексу України,
статті 173 Господарського кодексу
України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014, ухваленим суддею
Чебикіною С.О., позов задоволено.
Вмотивовуючи рішення, місцевий
господарський суд виходив з
доведеності матеріалами справи
обставин неналежного виконання
відповідачем зобов'язань з оплати
отриманого за договором поставки
товару. Водночас обставини щодо
поставки відповідачу товару з
недостачею на спірну суму суд визнав
недоведеними. При цьому суд керувався
приписами статей 525, 526, 530, 692, 712
Цивільного кодексу України, статей 173,
193 Господарського кодексу України,
Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю № П-6,
затвердженої постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966.

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Шаптали
Є.Ю. - головуючого, Самсіна Р.І.,
Гончарова С.А., постановою від 21.10.2014
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишив без змін з
тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Південно-Західна залізниця"
звернулося з касаційною скаргою до
Вищого господарського суду України, в
якій просить рішення та постанову у
справі скасувати та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги скаржник вказує на неврахування
судами того, що розрахунки між
позивачем і відповідачем, як
підприємствами єдиного
виробничо-технологічного комплексу по
укладених договорах здійснюється не в
грошовій формі, а шляхом акцепту
сповіщень авізо. При цьому скаржник
посилається також на порушення судами
приписів статті 10 Закону України "Про
залізничний транспорт", статті 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 25.12.2009 між
Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" (постачальник) та
Державним територіально-галузевим
об'єднанням "Південно-Західна
залізниця" (покупець) укладено договір
№ ЦХП-40110, за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити
на умовах цього договору та передати у
власність, а покупець прийняти і
оплатити продукцію
виробничо-технічного призначення,
найменування, кількість та ціни якої
вказується в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору та
надаються додатково (пункт 1.1.
договору). Відповідно до пункту 7.1.
договору покупець акцептує сповіщення
"авізо" на протязі 2 робочих днів після
отримання документів, зазначених у
пункті 6.1. договору, та поставці
постачальником продукції, яка
відповідає специфікації. Згідно з
пунктом 7.2. договору розрахунки за
продукцію здійснюються відповідно до
"Порядку розрахунків за поставлені
товарно-матеріальні цінності між ДП
"Укрзалізничпостач" і залізницями та
обліку ведення претензійно-позовної
роботи", затвердженого Наказом
Укрзалізниці від 30.04.2004 № 329-ЦЗ. Також
судами встановлено, що на виконання
умов договору позивачем було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 1 673 388,79 грн., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи залізничними накладними № 49877558
від 01.04.2012 на суму 838 713,24 грн.; № 49245970 від
18.03.2012 на суму 834 675,55 грн.
Установлено судами і те, що оплату за
поставлений товар відповідач виконав
частково, внаслідок чого у нього
утворився борг перед позивачем у
розмірі 23 587,34 грн. Як убачається з
матеріалів справи, предметом судового
розгляду є вимога Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" до
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
про стягнення 23 587,34 грн.
заборгованості. Відповідно до статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Статтею 526 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. За приписами статті 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно зі
статтею 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Відповідно до
приписів частини 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили також з
недоведеності обставин щодо поставки
відповідачу товару з нестачею на
спірну суму боргу. Колегія суддів
погоджуються з таким висновком судів з
огляду на наступне. Згідно з Порядком
розрахунків за поставлені
товарно-матеріальні цінності між ДП
"Укрзалізничпостач" і залізницями та
обліку ведення претензійно-позовної
роботи, затвердженого наказом
Укрзалізниці від 30.04.2004 № 329-Ц3 та
Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю № П-6,
затвердженої постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 (далі
- Інструкція) у разі нестачі товару
одержувач повинен забезпечити
відповідне складання повного пакету
документів, визначених статтею 6
Господарського процесуального кодексу
України, пунктом 25 Інструкції, оформити
претензію та направити до
вантажовідправника. Відповідно до
пункту 16 Інструкції якщо при прийманні
продукції буде виявлена нестача, то
одержувач повинен призупинити
приймання, забезпечити зберігання
продукції, а також прийняти міри до
запобігання змішання з іншою
продукцією. Про виявлену нестачу
продукції складається акт з підписами
осіб, які проводили приймання
продукції. За умовами пункту 6.2.1.
договору та згідно з пунктом 17
Інструкції одночасно з призупиненням
приймання одержувач зобов'язаний
викликати для участі в продовженні
приймання продукції та складення
двостороннього акту представника
вантажовідправника. Телеграма про
виклик повинна бути направлена не
пізніше 24 годин з моменту виявлення
нестачі. Відтак зі змісту пунктів 16, 17
Інструкції та умов договору
вбачається, що у випадку виявлення
нестачі поставленого товару виклик
представника постачальника є
обов'язковим. Між тим, судами
установлено, що відповідачем в
порушення вимог Інструкції та умов
договору здійснено приймання
продукції в односторонньому порядку
без виклику представників позивача.
Водночас не містять матеріали справи і
доказів направлення на адресу позивача
претензії з повним пакетом документів
щодо нестачі товару. Враховуючи
викладене, суди попередніх інстанцій
дійшли правомірного висновку про
недотримання відповідачем порядку
приймання продукції по кількості,
передбаченого Інструкцією № П-6 та
умовами договору, а відтак і
недоведеність факту поставки товару з
нестачею на спірну суму боргу. За таких
установлених обставин, висновок судів
про наявність підстав для задоволення
позову визнається правомірним. Довід
скаржника про можливість здійснення
розрахунків між сторонами виключно
шляхом акцептування відповідачем
сповіщення "авізо" визнається
неспроможним, оскільки вимога позивача
щодо стягнення з відповідача коштів
відповідає як умовам договору, так і
способу захисту порушеного права,
передбаченого приписами статті 16
Цивільного кодексу України, статті 20
Господарського кодексу України. Отже, з
урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
визнає, що апеляційним господарським
судом правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права,
тому підстави для скасування
переглянутої постанови апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" залишити
без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 у справі
№ 910/6309/14 Господарського суду
міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець