м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» (вул.
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» (вул. Здолбунівська,
Суддя Селівон А.М.
ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
Від позивача: Пацюрковська І.О. -
представник, дов. № 10 від 02.01.14 р.
Від відповідача: не з'явився.
В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.
Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Відкритого акціонерного товариства
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про відшкодування в
страховиком в якості страхового
відшкодування страхувальнику на
підставі Договору добровільного
страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р., внаслідок настання страхового
випадку - дорожньо-транспортної
пригоди, винною у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
котрої застрахована відповідачем.
В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві б/н від 25.10.14 р. позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна",
виплативши відповідно до умов Договору
добровільного страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р. страхове відшкодування
власнику автомобіля внаслідок
настання страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована відповідачем, набуто
в силу приписів статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України в межах
виплаченого відшкодування право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, якою є
відповідач у справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.11.14 р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
справи призначено на 18.11.14 р..
Ухвалою суду від 18.11.14 р. розгляд справи
відкладався на 09.12.14 р..
В судові засідання 18.11.14 р. та 09.12.14 р.
з'явився уповноважений представник
Уповноважений представник відповідача
в дані судові засідання не з'явився.
Про дату, час і місце судових засідань
18.11.14 р. та 09.12.14 р. відповідач
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
До початку судового засідання 14.11.14 р.
через канцелярію суду відповідачем
подано відзив на позовну заяву № 08-03-12/
від 14.11.14 р., в якому відповідач проти
позову заперечив, зазначивши, що
відповідно до положень ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування» від
дня страхового випадку внаслідок
заміни кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, в
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Оскільки позивач не звертався до
відповідача з вимогою про виплату
страхового відшкодування протягом
року з 08.11.12 р., тобто з дня настання ДТП,
у зв'язку з чим останній на підставі п.п.
37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вправі відмовити у його
На підставі вищевикладеного
відповідач у відзиві на позовну заяву
просить суд відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі, судові витрати
покласти на позивача та здійснювати
розгляд даної справи без участі
представника відповідача.
Відзив на позовну заяву з доданими до
нього документами судом долучено до
матеріалів справи.
Також до початку судового засідання
18.11.14 р. через канцелярію суду позивачем
подано клопотання б/н від 17.11.2014 про
залучення доказів, серед яких
міститься, зокрема, письмове
підтвердження б/н від 17.11.2014 про
відсутність у провадженні
господарських судів або інших органів,
які в межах своєї компетенції
вирішують господарські спори, справи
зі спору між тими ж сторонами, про той
же предмет і з тих же підстав, а також
рішення цих органів з такого спору.

Крім того серед долучених до
клопотання документів містяться
додаткові пояснення на виконання вимог
ухвали суду від 03.11.14 р. про порушення
провадження у даній справі, в яких
позивачем повідомлено, що останній
сплачує суму страхового відшкодування
відповідно до заяви на виплату
страхового відшкодування від 21.12.2012, в
якій дану суму визначено у розмірі 17179,88
грн, тобто без врахування вартості ПДВ.
Також у поясненнях щодо розбіжностей в
номері договору страхування
автомобіля Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ,
зазначеного в позовній заяві - № 250552470.12
та довідці ДАІ № 9104655 - АВ 156050 позивач
повідомив, що договором страхування №
250552470.12 добровільно застраховано засіб
наземного транспорту Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ,
який є договором КАСКО, а в довідці ДАІ
зазначається номер полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, у зв'язку з чим розбіжностей в
номерах договору не існує, оскільки є
два різних види договору.

Щодо підстав керування автомобілем Ford
Mondeo д.н. АА9759МЕ гр. Чистяковим О.П.
позивачем зазначено, що відповідно до
договору страхування № 250552470.12
лізингоодержувачем застрахованого
автомобіля виступає Philip Morris Ukraine, а
водіями мають право бути всі водії, які
керують застрахованим транспортним
засобом на законних підставах.
Підставою керування автомобілем ВАЗ 2104
д.н. АХ9671ВІ гр. Івановим О.І. є особлива
відмітка в свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу.

Клопотання позивача про залучення
доказів задоволене, документи долучено
судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 09.12.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача на виконання вимог ухвали
суду від 18.11.14 р. подані додаткові
пояснення (без вихідних реквізитів), в
яких позивач вважає заперечення
відповідача, викладені у відзиві на
позовну заяву необґрунтованими та
такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства України.

Посилаючись на ст.ст. 256, 257, 261
Цивільного кодекс України позивач
зазначає, що за регресними
зобов'язаннями перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання. Оскільки
дорожньо - транспортна пригода за
участю відповідача сталася 08 грудня 2012
р., а позивач відшкодував збитки
страхувальнику у розмірі 17179 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 541 від 15.01.2013 р., строк позовної
даності почався з 16.01.2013 р.. Як вказує
відповідач, позивач звернувся до
господарського суду 25.10.2014 р., тобто в
межах строку позовної давності.

Від відповідача заяв та клопотань
процесуального характеру на час
проведення судового засідання 09.12.14 р.
до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання сторонами суду не
надано.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 03.11.14 р. та 18.11.14 р. сторонами надані
суду не в повному обсязі.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судові
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях,
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті,
беручи до уваги відсутність
процесуальних заяв та клопотань
відповідача на час розгляду справи, а
також те, що позивач проти розгляду
справи без участі представника
відповідача не заперечував, суд, на
підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
здійснював розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час
проведення судових засідань 18.11.14 р. та
09.12.14 р. клопотань представника
позивача щодо здійснення фіксації
судового засідання по розгляду даної
справи технічними засобами, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось. Судовий процес
відображено у протоколах судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник позивача в судових
засіданнях повідомив суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача
не заявлено.

В судовому засіданні 09.12.14 р.
уповноважений представник позивача
підтримав заявлені позовні вимоги,
викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими позивачем
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

11 вересня 2012 р. між Приватним
акціонерним товариством «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
(страховик за Договором) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Перша
лізингова компанія» (страхувальник та
вигодонабувач за Договором) було
укладено Договір добровільного
страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12,
предметом якого є майнові інтереси
страхувальника (вигодонабувача), що не
суперечить законодавству, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем марки Ford Mondeo реєстраційний
номер АА9759МЕ, 2012 року випуску (далі -
Договір).

Страховим випадком за даним Договором,
зокрема, згідно п. 2 Договору, є
пошкодження, знищення або втрата
транспортного засобу внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди, а саме
події, що сталась в процесі руху
транспортного засобу, його складових
частин, деталей або обладнання,
внаслідок, зокрема,
дорожньо-транспортної пригоди. Розмір
страхової суми становить 232627,08 грн. (п. 2
Договору). Безумовна франшиза
становить 0,00 грн.. Строк дії договору
зазначений з 11 вересня 2012 р. по 10
вересня 2013 р. (п. 5 Договору).

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором страхування, який
підпадає під правове регулювання
параграфу 2 глави 35 Господарського
кодексу України, глави 67 Цивільного
кодексу України та Законом України "Про
страхування".

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної
статті одним із видів добровільного
страхування є страхування наземного
транспорту.

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Згідно первинної довідки ДАІ та
розгорнутої довідки ДАІ № 9104655 (вих. №
9926 від 16.11.12 р.), копії яких наявні в
матеріалах справи, 08 листопада 2012 року
по проспекту Гагаріна, 352 в м. Харкові
відбулась дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП), в якій гр. Іванов
Олександр Іванович, керуючи
автомобілем ВАЗ-2104 державний номер
АХ9671ВІ на підставі особливої відмітки
в Свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу № АХС 117687 на ім'я
власника вказаного автомобіля гр.
Парфьонової Н.Д., не дотримав безпечної
дистанції залежно від швидкості руху
та дорожньої обстановки, внаслідок
чого мало місце зіткнення вказаного
автомобіля з автомобілем марки Ford Mondeo
реєстраційний номер АА9759МЕ, який
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу № ААС 996087
належить ТОВ «Перша лізингова
компанія», під керуванням Чистякова
Олександра Павловича, внаслідок чого
обидва транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

Постановою Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 07.12.12 р. по
справі № 2035/10409/2012 встановлено, що гр.
Івановим О.І. порушено п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з
чим останнього притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

Як вбачається із Договору
добровільного страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р., дана подія визначена сторонами
як страховий ризик, на випадок якого
здійснювалось страхування.

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону
України «Про страхування» визначена
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України
"Про страхування", до обов'язків
страховика, зокрема, належить при
настанні страхового випадку у
передбачений договором строк виплата
страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9
даного Закону визначено як страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та
(або) розміри страхових виплат
визначаються за домовленістю між
страховиком та страхувальником під час
укладання договору страхування або
внесення змін до договору страхування,
або у випадках, передбачених чинним
законодавством. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про
страхування" виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акту (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

09 листопада 2012 р. страхувальник
повідомив позивача про настання
страхового випадку, а 1 грудня 2012 р.
звернувся до ПАТ «АСК «ІНГО Україна» із
заявою б/н на виплату страхового
відшкодування по Договору
добровільного страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р..

У відповідності до п.2 Договору виплата
страхового відшкодування здійснюється
без вирахування фізичного зносу на
деталі та вузли, що підлягають заміні в
ході ремонту транспортного засобу (із
врахуванням випадків, передбачених п.9.4
Договору, згідно якого при повній
загибелі або крадіжці обладнання, що
знаходиться в комплектації
транспортного засобу: радіо, аудіо та
акустичного, декоративних елементів,
ковпаків коліс, антен, щіток двірників,
акумуляторної батареї страхове
відшкодування сплачується з
урахуванням їх амортизаційного зносу
за період експлуатації. Страхове
відшкодування сплачується за
вирахуванням амортизаційного зносу на
шини, диски тільки в разі їх окремого
пошкодження, без пошкодження інших
частин транспортного засобу. В разі
пошкодження протитуманної фари,
страховик відшкодовує заміну тільки
пошкодженої фари, при цьому
амортизаційний знос не враховується.).

Згідно звіту № 0779 від 25.11.12 р.
автотоварознавчого дослідження з
визначення суми матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу марки Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності Фізичною особою -
підприємцем Швецом А.А. (сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності № 12096/11,
виданий Фондом державного майна
України 17.06.11 р., кваліфікаційне
свідоцтво оцінювача № 6966 від 19.04.08 р.)
розмір матеріального збитку без
урахування втрати товарної вартості
вказаного транспортного засобу,
завданого власнику останнього,
становить 22389,77 грн..

Відповідно до рахунку-фактури
Дочірнього підприємства
«Автотрейдинг-Харків» № від 22.11.12
р. та акту виконаних робіт № ТО12-25346 від
12.12.12 р. з виконання ремонтних робіт
автомобіля Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ на
замовлення ТОВ «Перша лізингова
компанія», копії яких наявні в
матеріалах справи, вартість
відновлювального ремонту
застрахованого позивачем
транспортного засобу Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ
власника ТОВ «Перша лізингова
компанія» складає 17179,33 грн. (без
урахування ПДВ) та 20615,20 грн. (з
урахуванням ПДВ).

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "АСК
"ІНГО Україна" складено та підписано
страховий акт № 68954 від 29.12.12 р. по
Договору добровільного страхування
засобів наземного транспорту,
цивільної відповідальності, водія та
пасажирів від нещасних випадків №
250552470.12 від 11.09.12 р., відповідно до якого
вищевказана ДТП кваліфікована згідно
Договору як страховий випадок,
прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування в сумі 17179,33
грн. (20615,20 грн.-3435,87 грн. ПДВ).

ПАТ "АСК "ІНГО Україна", виконуючи свої
зобов'язання за Договором
добровільного страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р., на підставі страхового акту №
68945 від 29.12.12 р., рахунку-фактури СТО ДП
«Автотрейдінг-Харків» № від 22.11.12
р. та акту виконаних робіт № ТО12-25346 від
12.12.12 р. на надання послуг з ремонту
автомобіля Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ власника
ТОВ «Перша лізингова компанія» та
заяви страхувальника на виплату
страхового відшкодування від 21.12.12 р.
здійснено на рахунок страхувальника
виплату страхового відшкодування в
розмірі 17179,33 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 541 від 15.01.13 р..

При цьому позивачем при визначення
розміру страхового відшкодування із
суми, що підлягає виплаті, виключено
ПДВ в сумі 3435,87 грн. як таку, що не
відноситься до страхового випадку.
Крім того, як зазначено позивачем у
додаткових письмових поясненнях (без
вихідних реквізитів) та підтверджено
представником позивача в судовому
засіданні, суму страхового
відшкодування без врахування вартості
ПДВ позивачем виплачено відповідно до
заяви страхувальника на виплату
страхового відшкодування від 21.12.12 р., в
якій ПДВ не враховано. На час
проведення судового засідання 09.12.14 р. в
матеріалах справи відсутнє
документальне підтвердження витрат з
ПДВ та доказів того, що СТО, яка
здійснювала ремонт застрахованого
транспортного засобу, є таким
платником.

Заперечень щодо розміру та факту
виплати страхового відшкодування за
Договором добровільного страхування
засобів наземного транспорту,
цивільної відповідальності, водія та
пасажирів від нещасних випадків №
250552470.12 від 11.09.12 р. відповідачем суду не
надано.

Як вбачається із матеріалів справи,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання ПАТ "АСК "ІНГО
Україна" умов Договору добровільного
страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що матеріалами справи
підтверджується виконання Приватним
акціонерним товариством «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» умов
Договору добровільного страхування
засобів наземного транспорту,
цивільної відповідальності, водія та
пасажирів від нещасних випадків №
250552470.12 від 11.09.12 р., а саме виплати
страхового відшкодування в сумі 17179,33
грн. у зв'язку із настанням страхового
випадку страхувальнику - ТОВ «Перша
лізингова компанія» шляхом
перерахування вартості ремонту
належного останній застрахованого
автомобіля Ford Mondeo д.н. АА9759МЕ на рахунок
страхувальника (вигодонабувача).

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим. Одним із
видів обов'язкового страхування,
згідно п.9 ч. 1 ст.7 "Про страхування", є
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, на момент
вчинення зазначеної вище ДТП
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу ВАЗ 2104
державний номер АХ9671ВІ гр. Парфьонової
Н.Д., належним якій автомобілем керував
гр. Іванов Олександр Іванович, вина
якого у скоєнні ДТП підтверджується
матеріалами справи, була застрахована
у Відкритому акціонерному товаристві
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" згідно Полісу №
АВ/0646667 обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів щодо страхування належного гр.
Парфьоновій Н.Д. транспортного засобу
ВАЗ 2104 д.н. АХ9671ВІ. Строк дії даного
Полісу з 10.11.11 р. до 09.11.12 р. включно.

За змістом п.1 даного полісу страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором (полісом).

Згідно вказаного Полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну становить 50000,00 грн.,
франшиза - 0 грн.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного
кодексу Украйни передбачено, що
завдання майнової (матеріальної ) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ "АСК
"ІНГО Україна", як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
Договору добровільного страхування
засобів наземного транспорту,
цивільної відповідальності, водія та
пасажирів від нещасних випадків №
250552470.12 від 11.09.12 р. в межах виплаченої
суми перейшло право вимоги до
відповідача як до особи,
відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду, 17179,33 грн.
страхового відшкодування.

14 березня 2014 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою № 4/14-03-14 про
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу в сумі 17179,33 грн., яка
доповнена листом № 90-001/14 від 17.02.14 р..

Вказана заява залишена відповідачем
без відповіді та задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи,
свої зобов'язання щодо відшкодуванню
ПАТ «АСК «ІНГО Україна» в порядку
регресу 17179,33 грн. всупереч вимогам
чинного законодавства відповідач не
виконав, в результаті чого утворилась
заборгованість перед позивачем у
зазначеному вище розмірі, яку останній
просив стягнути з відповідача в
поданій позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі, встановлені
статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з частиною 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р.,
відновлювальний ремонт - це комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за
результатами перегляду справ даної
категорії постановах Вищого
господарського суду України від
23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у
справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372
звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

З урахуванням наявності полісу №
АВ/0646667 відповідача, договірних
зобов'язань між винною у скоєнні ДТП
особою та страховою компанією
відповідача, відповідальною особою є
саме Відкрите акціонерне товариство
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта", до якого правомірно
заявлено позов.

Разом з тим, в силу ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи. Розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування."

Проте, оскільки як вбачається із п.5
полісу № АВ/0646667 та Договору
добровільного страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р., згідно якого виплачено
страхове відшкодування, франшиза за
вказаними договорами страхування
становить 0 грн., отже розмір страхового
відшкодування, яке позивач просить
стягнути з відповідача, враховуючи
розмір права зворотної вимоги, яке
перейшло до позивача в межах ліміту
відповідальності відповідача за
Полісом № АВ/0646667 в розмірі 50000,00 грн. за
спірним страховим випадком, правомірно
на розмір франшизи не зменшувався.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договору добровільного
страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250552470.12 від
11.09.12 р. та Полісу № АВ/0646667
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів суду не
надано.

При цьому судом не приймаються до уваги
заперечення відповідача проти позову
позивача з підстав звернення до
відповідача із заявою про виплату з
пропуском строку, визначеного п.37.1.4
ст.37 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Суд зазначає, що спір у даній справі
виник у зв'язку із стягненням
виплаченого страхового відшкодування,
тобто із правовідносин, що регулюються
положеннями статті 993 Цивільного
кодексу України та статті 27 Закону
України "Про страхування", згідно яких
від дня страхового випадку внаслідок
заміни кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, в
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Разом з тим, із преамбули Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Вказаний Закон регулює інші, відмінні
від правовідносин, що виникли у даній
справі, а приписи п. 37.1.4. ст.37 цього
Закону до даних правовідносин не
застосовуються. Вказана норма регулює
відносини страховика і страхувальника
за договором страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а позивач не є суб'єктом цього
договору. При цьому норми зазначеного
Закону не містять підстав для відмови у
задоволенні вимог страховика, який
виплатив страхове відшкодування,
згідно договору майнового страхування,
до особи, відповідальної за завдані
збитки, про відшкодування виплачених
ним фактичних сум у межах, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

За висновками суду, за таких обставин
до спірних правовідносин застосуванню
підлягає саме трирічний строк позовної
давності, а не приписи п.37.1.4 ст.37 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Судом за матеріалами справи
встановлено, що фактичне виконання
позивачем зобов'язання стосовно
виплати страхувальнику страхового
відшкодування відбулося 15.01.13 р.. Тобто,
саме з цієї дати з урахуванням положень
частини 6 статті 261 Цивільного кодексу
України починається перебіг строку
позовної давності, передбаченого
статтею 257 цього Кодексу. До
господарського суду позивач звернувся
з даним позовом 30.10.14 р., тобто в межах
встановленого законодавством
трирічного строку позовної давності.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні перегляду судових рішень
господарських судів у справах,
пов'язаних із застосуванням позовної
давності до вимог про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу (постанови ВСУ від 27.03.2012 у
справі № 58/168, від 07.08.2012 у справі № 12/207
та від 28.08.2012 у справі № 5023/4833/11).

Натомість посилання відповідача у
відзиві на підтвердження своїх
заперечень на постанову Верховного
Суду України від 25.12.2013 у справі
№6-112-цс13, прийняту на спільному
засіданні судових палат у цивільних та
господарських справах, є помилковими,
оскільки правова позиція, викладена в
даній постанові, не стосується
застосування п.37.1.4 ст.37 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати позивачу в
порядку регресу суми виплаченого
страхового відшкодування в
добровільному порядку та на момент
прийняття рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
суд доходить висновку, що позов
доведений позивачем, обґрунтований
матеріалами справи та відповідачем не
спростований, а тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 17179,33 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного
кодексу України, ст. 354 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" (вул.
Здолбунівська, 7Д, м. Київ, 02081, код 00034186)
на користь Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» (вул.
Воровського, 33, м. Київ, 01054, код 16285602)
страхового відшкодування у розмірі
17179,33 грн. в порядку регресу та 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 15 грудня 2014 року.

Суддя
А.М. Селівон