м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро"до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ
ЕВОЛЮШН"провідшкодування вартості
Головуючий суддя
Судді Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача: Сабітов С.В. -
представник за дов.;
від відповідача: Благун Б.М. -
У судовому засіданні 10.12.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське
підприємство "Поділля-агро" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
про відшкодування вартості
поставленого майна на підставі
Договору поставки №144152 від 20.11.2012.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 порушено провадження у
справі №910/17807/14, розгляд справи
призначений на 01.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
13.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.10.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
22.10.2014.

В судовому засіданні 22.10.2014 в порядку
статті 77 ГПК України, оголошено перерву
до 29.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва 29.10.2014, на підставі ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
26.11.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2014 судом із власної
ініціативи призначений колегіальний
розгляд справи №910/17807/14.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
29.10.2014 справу №910/17807/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Літвінова М.Є., суддя
Босий В.П., суддя Полякова К.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2014 справу №910/17807/14
прийнято до провадження колегії суддів
у складі: головуючий суддя Літвінова
М.Є., суддя Босий В.П., суддя Полякова
К.В., розгляд справи призначений на
26.11.2014.

Ухвалою від 26.11.2014 відкладено розгляд
справи на 10.12.2014.

За твердженням відповідача, на
підставі рахунку позивача, товар було
повністю оплачено у формі
безготівкового розрахунку платіжними
дорученнями, шляхом зарахування коштів
на поточний рахунок постачальника на
загальну суму 9 300 000,00 грн., що
підтверджується наступними
платіжними дорученнями: №3956 від 21.11.2012
року в розмірі 1 5000 000,00 грн.,
№6523 від 22.11.2012 року в розмірі 3 800 000,00
грн., №6524 від 22.11.2012 року в розмірі 4 000
000,00 грн.

Щодо заявлених позивачем заяв про
забезпечення позову в порядку ст.ст. 66,67
ГПК України, заслухавши пояснення
учасників судового процесу пояснення
щодо цього, суд дійшов наступного
висновку.

Нормами статті 66 ГПК України
передбачено право господарського суду
за заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з
своєї власної ініціативи вжити,
передбачених статтею 67 цього Кодексу,
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи
забезпечення позову, якими
безпосередньо є: накладання арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороно відповідачеві
вчиняти певні дії; забороно іншим
особам вчиняти дії, що стосуються
предмета спору; зупинення стягнення на
підставі виконавчого документа або
іншого документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку;
зупинення продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу. З огляду на
зазначене, враховуючи, що позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено обставини, наведені у заявах
про забезпечення позову, суд не вбачає
підстав для вжиття заходів
забезпечення позову, а тому заяви є
такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 10.12.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного
господарського суду 12.05.2014, яка
залишена в силі постановою Вищого
господарського суду України від 23.07.2014,
у справі №5011-57/17996-2012 за позовом
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Поділля-агро" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
про передачу товару та визнання
недійсним договорів, вирішено:

Визнати недійсним договір поставки
№144152 від 20.11.2012 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 20, ) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Поділля-агро" (22353, Вінницька обл.,
Літинський р-н, с. Бірків, вул.
Гагаріна. буд. 1 А, ) з
такими істотними умовами як
визначення ціни за одиницю товару в
розмірі 5140 (п'ять тисяч сто сорок) грн. 00
коп. на загальну суму 10 280 000 (десять
мільйонів двісті вісімдесят тисяч) грн.
00 коп.; зазначенням терміну оплату
товару покупцем - п'ять банківських
днів з моменту поставки відповідної
партії товару, після отримання на свою
адресу покупцем від постачальника
рахунку-фактури та документів,
вказаних у пунктах 2.3. та 8.7. даного
договору; зазначенням розрахункового
рахунку Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" 5 у АТ "Райффайзен
банк Аваль" м. Київ, МФО 380805.

Визнати недійсним договір поставки
№144152 від 20.11.2012 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 20, ) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Поділля-агро" (22353, Вінницька обл.,
Літинський р-н, с. Бірків, вул. Гагаріна.
буд. 1 А, ) з такими
істотними умовами як визначення ціни
за одиницю товару у розмірі 4650 (чотири
тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп. на
загальну суму 9 300 000 (дев'ять мільйонів
триста тисяч) грн. 00 коп.; зазначенням
терміну оплату товару покупцем - три
банківських дні з моменту поставки
відповідної партії товару, після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у пунктах 2.3. та 8.7.
даного договору; зазначенням
розрахункового рахунку Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" 2 у АТ "Райффайзен
банк Аваль" м. Київ, МФО 380805.

В задоволенні вимоги Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ
ЕВОЛЮШН" про зобов`язання повернення
насіння соняшнику в кількості 2000 тон,
ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 % - відмовити."

Частиною 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Наведений факт має преюдиційне
значення та не підлягає повторному
доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини» від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 у справі «Христов проти України»
одним з основоположних аспектів
верховенства права є принцип юридичної
визначеності, згідно з яким у разі
остаточного вирішення спору судами
їхнє рішення, що набрало законної сили,
не може ставитися під сумнів (див.
справу «Брумареску проти Румунії», п.
61).

Принцип юридичної визначеності
вимагає поваги до принципу res judicata,
тобто поваги до остаточного рішення
суду. Згідно з цим принципом жодна
сторона не має права вимагати
перегляду остаточного та обов'язкового
до виконання рішення суду лише з однією
метою - домогтися повторного розгляду
та винесення нового рішення у справі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№5011-57/17996-2012 встановлено наступне:

"Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено відповідачу
соняшник нестандартний в кількості 2000
тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 %, факт отримання якого
підтверджується відповідачем.

Жодних заперечень щодо поставки товару
неналежної якості при отриманні цього
товару відповідачем не подавалось.
Доказів протилежного суду не надано."

"До того ж, відповідно до умов договору
поставки позивачем відповідачу
передавалося насіння соняшнику
нестандартного рік збирання врожаю-2012
тобто товар, визначений
індивідуальними ознаками, наділений
тільки йому властивими ознаками, а з
пояснень представника відповідача
вбачається, що вказане насіння
соняшнику в кількості 2000 тон, ДСТУ
7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою домішкою
3 %, було вивезено відповідачем як
власником з елеватора "ПАТ
"Корделівський ОМКЗ" та перероблено в
олію.

Факт відсутності насіння соняшника, що
передавалося позивачем відповідачу,
відповідно до оспорюваних правочинів,
не заперечується й позивачем.

Тобто, на даний час відсутнє фізично
той товар, повернення якого вимагає
позивач, а передати таке саме
відповідач не має змоги бо, як вже
зазначалося, це товар з
індивідуальними, притаманними лише
йому ознаками та властивостями.

Отже, відповідно, до норм ЦК України, в
разі неможливості повернути одержане в
натурі сторона має відшкодувати його
вартість грошима.

Проте, така вимога позивачем не
заявлялася при зверненні до суду
першої інстанції із позовом про
визнання недійсним договорів."

"Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що неможливе в
даному випадку й визначити, відповідно
до наявних в матеріалах справи копії
договорів поставки, суму, яка має бути
повернута за отриманий соняшник,
оскільки як вбачається з текстів
вказаних договорів від

20.11.2012 року сторони, Приватне
сільськогосподарське підприємство
"Поділля-агро" та Товариство з
обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ
ЕВОЛЮШН" мали волевиявлення на
здійснення купівлі-продажу насіння
соняшнику, проте не досягли згоди щодо
істотної умови договору, а саме-ціни.

Даний факт підтверджується наявністю
двох ідентичних договорів поставки
№144152 від 20.11.2012 року з різницею лише в
ціні поставленого товару, а саме, в
договорі позивача ціна зазначена як
10280000 грн., а договір відповідача
містить ціну - 9300000 грн.

Представники сторін не заперечували в
судових засіданнях стосовно того, що
передача насіння соняшника відбулася,
проте, враховуючи те, що сторонами при
визначені істотних умов договору
поставки насіння соняшника не було
досягнуто домовленості щодо ціни
такого товару, не можна вважати
передачу насіння соняшника в кількості
2000 тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %,
сміттєвою домішкою 3 %, здійснені на
виконання умов саме договору від 20.112012
року, що свою чергу також робить
неможливим застосування реституції, на
підставі визнання недійсними договору
1 та договору 2 поставки насіння
соняшника."

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що поставив
відповідачу насіння соняшника в
кількості 2000 тон ДСТУ 7011:2009, вологістю
7,7%, сміттєвою домішкою 3 %, оскільки не
отримав від відповідача ні оплати
вартості поставленого товару, ні сам
товар, тому має право на відшкодування
його вартості у розмірі 9 300 000,00 грн.

В заперечення на позовні вимоги,
відповідач зазначив про оплату
вартості товару у формі безготівкового
розрахунку платіжними дорученнями,
шляхом зарахування коштів на поточний
рахунок постачальника на загальну суму
9 300 000,00 грн., що підтверджується
наступними платіжними дорученнями: №
3956 від 21.11.2012 року в розмірі 1 5000 000,00 грн.,
№ 6523 від 22.11.2012 року в розмірі 3 800 000,00
грн., № 6524 від 22.11.2012 року в розмірі 4 000
000,00 грн.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що позивач просить
відшкодувати вартість поставленого
товару в розмірі ціни вказаної
відповідачем - 9 300 000,00 грн., що останнім
не заперечується.

Як було вже зазначено вище, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№5011-57/17996-2012 встановлено факт передачі
позивачем відповідачу, з
індивідуальними, притаманними лише
йому ознаками та властивостями товар -
насіння соняшнику в кількості 2000 тон,
ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 %, яке було вивезено
відповідачем як власником з елеватора
"ПАТ "Корделівський ОМКЗ" та
перероблено в олію.

Тобто в порядку ст. 35 ГПК України,
вищенаведені факти не потребують
повторного доведення.

Відповідно, до норм ЦК України, в разі
неможливості повернути одержане в
натурі сторона має відшкодувати його
вартість грошима.

Також, вищенаведеною постановою суду
встановлено, що на даний час відсутній
фізично товар (насіння соняшнику в
кількості 2000 тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю
7,7 %, сміттєвою домішкою 3 %), тому
позивач, правомірно звернувся до суду з
вимогою про відшкодування його
вартості грошима, оскільки, як вже
зазначалося, це товар з
індивідуальними, притаманними лише
йому ознаками та властивостями.

Однак, відповідач стверджує про повну
оплату вартості поставленого товару на
загальну суму 9 300 000,00 грн., на
підтвердження чого надав платіжні
доручення: № 3956 від 21.11.2012 року в
розмірі 1 5000 000,00 грн., № 6523 від 22.11.2012
року в розмірі 3 800 000,00 грн., № 6524 від
22.11.2012 року в розмірі 4 000 000,00 грн., які
судом досліджені, в результаті чого
встановлено наступне.

Із вказаних платіжних доручень
вбачається, що кошти на загальну суму 9
300 000,00 грн. платником - ТОВ "ДІ ЕНД АЙ
ЕВОЛЮШН" перераховані на рахунок
№2, отримувач: ПСП "Поділля-Агро" з
призначенням платежу: за соняшник зг
рах 1 від 20, 11, 12 по дог 144152 від 20,11,12…

Відповідач також надав до
матеріалів справи довідку Обласного
відділення ПАТ
"Промінвестбанк"№102-20-2-14/296 від 29.09.2014,
про те, що відділення банку підтверджує
оплату 21.11.2012 згідно платіжного
доручення ТОВ "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН" №3956
від 21.11.2012 на суму 1 500 000,00 грн.,
отримувач: ПСП "Поділля -агро", рахунок
отримувача №"2.

Аналогічну довідку (№70-1-1/1445 від 29.09.2014),
відповідач представив суду від ПАТ "ОТП
Банк" щодо платіжних доручень №6523 від
22.11.2012 на суму 3 800 000,00 грн. та №6524 від
22.11.2012 на суму 4 000 000,00 грн.

В свою чергу, позивач повідомив суду, що
банківський рахунок №2 у АТ
"Райффайзен Банк Аваль", ним не
відкривався та визнаний в судовому
порядку недійсним рішенням
господарського суду міста Києва від
09.09.2014 № 910/2101/13.

Однак, даний факт не можна вважати
таким, що встановлений і не потребує
доказуванню, оскільки, згідно
інформації розмішеної у системі
"Діловодство спеціалізованого суду",
вказане рішення суду першої інстанції
оскаржене до Київського апеляційного
господарського суду, яким прийнято до
розгляду та станом на день вирішення
спору, за наслідками розгляду
апеляційної скарги апеляційним судом
постанови не прийнято. Тобто, в порядку
ст. 85 ГПК України, рішення суду на яке
посилається позивач не набрало
законної сили.

Враховуючи наведення та
суперечливість у поясненнях сторін
щодо банківського рахунку №2 у АТ
"Райффайзен Банк Аваль", з метою повного
та всебічного розгляду справи, суд
звернувся із запитом до Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" про надання інформації щодо
того, коли саме був відкритий рахунок
№2 ПСП "Поділля Агро"; надання
інформації щодо подальших дій відносно
коштів, які надійшли згідно платіжного
доручення №6523 від 22.11.2012 року в розмірі
3 800 000,00 грн., платіжного доручення №6524
від 22.11.2012 року в розмірі 400 000,00 грн. та
платіжного доручення №3956 від 21.11.2012
року в розмірі 1 500 000,00 грн. на
вищезазначений рахунок (а саме: куди та
ким були перераховані та/або зняті) та
на підставі чого.

На виконання запиту суду, ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" листом
№81-15-5-02/5759-БТ від 02.12.2014 повідомив про
наступне: в АТ "Райффайзен Банк Аваль"
поточний рахунок №2, що належить
ПСП "Поділля-агро", відкрито 24.09.2012.

Щодо надання інформації про подальші
дії відносно коштів, які надійшли
згідно платіжних доручень: № 3956 від
21.11.2012 року в розмірі 1 5000 000,00 грн., № 6523
від 22.11.2012 року в розмірі 3 800 000,00 грн., №
6524 від 22.11.2012 року в розмірі 4 000 000,00 грн.,
банк направив суду виписку по рахунку
№2 за період з 21.11.2012 по 01.12.2014.

З поданої банківської виписки
вбачається, що на рахунок №2 в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" від ТОВ "ДІ ЕНД
АЙ ЕВОЛЮШН" 21.11.2012 надійшли кошти у
розмірі 1 500 000,00 грн., 22.11.2.012 - 3 800 000,00 грн.
та 4 000 000,00 грн. з призначенням платежу
"за соняшник зг рах 1 від 1 від 20,11,12 по
дог144152 від 20,11,12.

В подальшому, із зазначеного рахунку
кошти у розмірі 1 475 000,00 грн. 22.11.2012, 23.11.2012
кошти у розмірі 3 800 000,00 грн. та у розмірі
4 000 000,00 грн. були перераховані на
рахунок ТОВ "Летавіца", згідно
платіжних доручень №1 від 22.11.2012, №2 від
23.11.2012, №3 від 23.11.2012, з призначенням
платежу: нафтопрод рах000057 21,11,2012;
нафтопрод рах 000059 21,11,2012; нафтопрод рах
000060 21,11,2012, які також долучені до
матеріалів справи.

Позивач пояснив суду, що будь-які
господарські відносини у нього з ТОВ
"Летавіца", відсутні, а банківський
рахунок №2 у АТ "Райффайзен Банк
Аваль" - не відкривався.

В матеріалах справи наявний договір
поставки №144152 від 20.11.2012 ( на суму 9300000,00
грн.) в редакції відповідача (визнаний
недійсним в судовому порядку) та в
рахунку фактурі №1 від 20.11.2012 до цього
договору, в банківських реквізитах
позивача також зазначений банківський
рахунок №2 у АТ "Райффайзен Банк
Аваль".

В договорі поставки №144152 від 20.11.2012 (на
суму 10280000,00 грн.) в редакції позивача
(визнаний недійсним в судовому порядку)
та який підписаний директором ПСП
"Подялля-агро" Семенченком В.М., що
встановлено в процесі розгляду справи
№5011-57/17996-2012, в банківських реквізитах
ПСП "Поділля-агро" зазначений інший
рахунок № 5 АТ "Райффайзен Банк
Аваль", який належить позивачу. Такий же
номер банківського рахунку ПСП
"Поділля-агро" зазначений в рахунку №1
від 20.11.2012 до договору поставки в
редакції позивача.

Отже, з вищенаведеного та наявних в
матеріалах справи документів, відсутні
підстави вважати про отримання
позивачем від відповідача коштів у
розмірі 9 300 000,00 грн. за переданий товар -
насіння соняшнику в кількості 2000 тон,
ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 %.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене в сукупності, суд дійшов
висновку, що відповідач не спростував
доводи наведені позивачем, а обставини
щодо оплати товару, на які посилається
у запереченнях, не доведені належними
та допустимими доказами, в порядку ст. 33
ГПК України

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпшому
безпідставно набуте майно в натурі.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування (ч.1
ст. 216 ЦК України).

Отже, матеріалами справи
підтверджується наявність у
відповідача обов'язку щодо
відшкодування вартості товару (насіння
соняшнику в кількості 2000 тон, ДСТУ
7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою домішкою
3 %) грошима у розмірі 9 300 000,00 грн.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з повним задоволенням позовних
вимог, судовий збір, сплачений
позивачем за подачу позовної заяви,
покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 20, код 33776336)
на користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" (22300, Вінницька обл.,
Літинський район, смт Літин, вул.
Дубовий Гай, 23, код 31380542) кошти у розмірі
9 300 000,00 грн. (дев»ять мільйонів триста
тисяч гривень 00 коп.) та 73 080,00 грн.
(сімдесят три тисячі вісімдесят
гривень 00 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 15.12.2014.

Головуючий суддя

М.Є. Літвінова

Судді

В.П. Босий

К.В. Полякова