м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 920/1711/14 15.12.14
За позовомфізичної особи-підприємця
Шмат Михайла ВасильовичадоПублічного
акціонерного товариства «Банк
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача -не
з'явився;від відповідача -Сова Н.В.
(представник за довіреністю).
У листопаді 2014 року фізична
особа-підприємець Шмат Михайло
Васильович (далі - позивач або
Підприємець) звернувся до
Господарського суду Сумської області з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» (далі -
грн., які знаходяться на поточному
банківському рахунку позивача
«Сумська дирекція ПАТ «Банк Форум»
Ухвалою Господарського суду Сумської
області від 27.10.2014 справа № 920/1711/14
передана за територіальною
підсудністю до Господарського суду м.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем у супереч вимогам чинного
законодавства України не повертаються
кошти позивача, які знаходяться на його
поточному рахунку, відкритому у
Відповідач позов не визнав, свої
заперечення мотивував тим, що у Банку з
14.03.2014 до 13.06.2014 було запроваджено
тимчасову адміністрацію, а з 16.06.2014
розпочато процедуру ліквідації Банку.
З урахуванням положень статей 46, 49, 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
зв'язку із прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі - Фонд) рішення про
ліквідацію Банку, задоволення вимог
кредиторів здійснюється виключно в
межах процедури ліквідації банку та в
порядку встановленому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб». Позивач скористався
своїм правом, передбаченим зазначеним
Законом, та 27.06.2014 звернувся до
Уповноваженої особи Фонду із заявою
про визнання його кредиторських вимог
на спірну суму коштів. Позивача було
включено до реєстру акцептованих вимог
Розгляд справи відкладався.
У судове засідання позивач не з'явився,
проте надіслав заяву про розгляд
справи без його участі за наявними
матеріалами. Позов підтримав у повному
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази та
оцінивши їх у сукупності, суд
Між позивачем та відповідачем був
укладений договір банківського
рахунку, відповідно до якого
відповідач відкрив для позивача
здійснення розрахунково-касових
операцій та зберігання коштів на ньому.
Листом Банка від 27.06.2014 за вих. № 307/3400
підтверджено факт знаходження на
вищевказаному поточному рахунку
позивача станом на 27.06.2014 залишку
Даний факт сторонами не оспорюється.
Як свідчать матеріали справи, на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 13.03.2014
№135 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до категорії неплатоспроможних»
виконавчою дирекцією Фонду 14.03.2014
прийнято рішення № 14 «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації» щодо запровадження
тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
на тимчасову адміністрацію в Банку.
Тимчасову адміністрацію в Банку
запроваджено строком на три місяця з
14.03.2014 по 13.06.2014.
З матеріалів справи також убачається,
що відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 13.06.2014
№355 «Про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
виконавчою дирекцією Фонду прийнято
рішення від 16.06.2014 №49 про початок
здійснення процедури ліквідації Банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію Банку. Згідно з
вказаним рішенням Фонду розпочато
ліквідацію Банку відповідно до плану
врегулювання з 16.06.2014.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI)
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значені «фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності не підпадають під
визначення поняття «вкладник» на яких
відповідно до пункту 1 частини 6 статті
36 даного Закону не поширюється
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
вкладником банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», і тому не могли бути задоволені
його вимоги (у т.ч. спірні) до
відповідача під час запровадження у
останньому тимчасової адміністрації.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього
Закону у судовому порядку підлягають
вирішенню будь-які спори щодо
акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури
ліквідації Банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом, порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач скористався своїм правом,
передбаченим Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», та 27.06.2014 звернувся до
Уповноваженої особи Фонду із заявою
про визнання його кредиторських вимог
за всіма належними йому рахунками,
відкритими у Банку.

Відповідно до довідки Банку від 25.11.2014
за вих. № 1563/2-3 позивача визнано
кредитором Банку, а кредиторські
вимоги позивача включено до 7 (сьомої)
черги на суму 26050,73 грн. Отже,
Уповноваженою особою Фонду спірну суму
коштів позивача включено до реєстру
акцептованих вимог кредиторів.

Таким чином, вимоги позивача будуть
задовольнятися у порядку черговості
передбаченої Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» в міру надходження коштів від
реалізації майна банку після повного
задоволення вимог попередньої черги.

Виходячи з вищевикладеного суд не
знаходить підстав для задоволення
даного позову.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК
України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014

СуддяСташків Р.Б.