м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21762/14 01.12.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю"Будмасінвест"

до 1) товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології"

2) товариства з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд"

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів 1, 2 товариство з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "Мітех"

про визнання договору відступлення
права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року
недійсним

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Михайлов Т.М. -
представник зо довіреністю б/н від
12.11.2014 року;

від третьої особи: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеженою
відповідальністю"Будмасінвест" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології", товариства з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів 1,2 товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Мітех" про визнання договору про
відступлення прав вимоги (цесії) від
01.08.2010 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 09.11.2009 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Будмасінвест"
укладено договір відступлення права
вимоги (цесії) №09/11-1.

Відповідно до цього договору ТОВ
«ТСП-Трейд» відступив ТОВ
«Будмасінвест» майнові права на
нежитлові приміщення площею 558,00 кв.м.
секції В за будівельною адресою м. Київ.
вул. Туманяна, 15 А, в тому числі на 1-й
поверх площею 158,21 кв.м.

З метою захисту права власності
позивач звертався до господарського
суду м. Києва (справа № 910/21519/13) позовом
про визнання права власності на
нежитлові приміщення. В межах розгляду
даної справи позивачеві стало відомо
про укладений між товариством з
обмеженою відповідальністю "ТСП-Трейд"
(цедент) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології" (цесіонарій) договір про
відступлення прав вимоги (цесії) від
01.08.2010 року, в тому числі на приміщення
секції В за будівельною адресою м. Київ.
вул. Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-й
поверсі площею 158,21 кв. м.

Вказаний договір з боку обох сторін
відписаних однією особою Ружановським
О.В.

На думку позивача, договір про
відступлення права вимоги (цесії) від
01.08.2010 року був вчинений з порушенням
вимог ст. 238 ЦК України, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду про визнання
договору про відступлення прав вимоги
(цесії) від 01.08.2010 року недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 13.10.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
28.10.2014 року.

В судове засідання 28.10.2014 року
представники відповідача 1 та
відповідача 2 не з'явилися, вимоги
ухвали від 13.10.2014 року не виконали, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та дату
судового засідання повідомлені
належним чином.

Представник позивача у судове
засідання з'явився та заявив усну заяву
про залучення третьої особи на стороні
відповідачів 1 та 2 товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Мітех».

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 28.10.2014 року залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Мітех» у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів та відкладено розгляд
справи на 17.11.2014 року

17.11.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав заяву про
залучення у справі третьої особи на
стороні відповідачів 1 та 2 Товариство з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Мітех».

29.10.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав додаткові
пояснення та пояснення по справі.

17.11.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач 2 подав заперечення на
позовну заяву.

17.11.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач 1 подав відзив на
позовну заяву.

В судове засідання 17.11.2014 року з'явились
представники позивача, відповідача 1,
відповідача 2 та третьої особи.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.11.2014 року розгляд справи
відкладено на 01.12.2014 року.

В судове засідання 01.12.2014 року
представники позивача, відповідача 1 та
третьої особи не з'явилися, про поважні
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та дату судового засідання
повідомлені належним чином.

Представник відповідача 2 заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника
відповідача 2, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" (цедент) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології" (цесіонарій) укладено
договір про відступлення права вимоги
(цесії) від 01.08.2010 року, в тому числі на
приміщення секції В за будівельною
адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15 А, які
знаходяться на 1-й поверсі площею 158,21
кв. м.

На думку позивача, оскільки договір про
відступлення права вимоги (цесії) від
01.08.2010 року був підписаний з боку обох
сторін однією особою Ружановським О.В.,
вказаний договір порушує вимоги ч. 3 ст.
238 ЦК України і має бути визнаний
недійсним.

Позивач зазначає, що 09.11.2009 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Будмасінвест"
укладено договір відступлення права
вимоги (цесії) №09/11-1.

Відповідно до цього договору ТОВ
«ТСП-Трейд» відступив ТОВ
«Будмасінвест» набув майнові права на
нежитлові приміщення площею 558,00 кв.м.
секції В за будівельною адресою м. Київ,
вул. Туманяна, 15 А, в тому числі на 1-й
поверх площею 158,21 кв.м.

З метою захисту права власності
позивач звертався до господарського
суду м. Києва (справа № 910/21519/13) позовом
про визнання права власності на
нежитлові приміщення. В межах розгляду
даної справи позивачеві стало відомо
про укладений між відповідачем 1 та
відповідачем 2 договір про
відступлення прав вимоги (цесії) від
01.08.2010 року, в тому числі на приміщення
секції В за будівельною адресою м. Київ.
вул. Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-й
поверсі площею 158,21 кв. м.

Таким чином, договір про відступлення
права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року
порушує права позивача, оскільки ті ж
самі приміщення секції В за
будівельною адресою м. Київ. вул.
Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-й
поверсі площею 158,21 кв. м. були предметом
договору про відступлення права вимоги
(цесії) №09/11-1 від 09.11.2009 року.

Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

Зметою забезпечення інтересів цієї
особи представнику заборонено вчиняти
представницький правочин у своїх
інтересах або в інтересах іншої особи,
представником якої він одночасно є. При
цьому словосполучення "у своїх
інтересах" слід розуміти таким чином,
що представник не може вчиняти від
імені особи, яку він представляє,
правочин щодо себе особисто (тобто бути
стороною цього правочину) або іншим
шляхом на шкоду інтересам
представлюваного, в тому числі на
користь інших осіб, включаючи і тих,
представником яких він одночасно є. Як
виняток, про який йдеться у частині
третій статті 238 ЦК України, стосується
права комерційного представника
вчиняти правочин одночасно щодо
кількох сторін правочину за умови, що
на це отримана згода таких осіб або
дане право комерційного представника
передбачено нормою закону. Водночас
комерційний представник не має права
вчиняти правочин у своїх інтересах.

Як вбачається з договору про
відступлення права вимоги (цесії) від
01.08.2010 року від товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології" (цесіонарій) він був
укладений та підписаний директором
Ружановським Валерієм Олеговичем, який
діє на підставі Статуту та від
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" (цедент)
генеральним директором Ружановським
Валерієм Олеговичем, який діє на
підставі Статуту.

Згідно з даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та спеціального
витягу з нього від 13.10.2014 року, що не
заперечується позивачем, відповідачем
1 та відповідачем 2, одним із
засновників товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології" є Ружановський Валерій
Олегович, який також є його директором.

Згідно з даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та спеціального
витягу з нього від 13.10.2014 року, що не
заперечується позивачем, відповідачем
1 та відповідачем 2, одним із
засновників (учасників) товариства з
обмеженою відповідальністю "ТСП-Трейд"
є Ружановський Валерій Олегович, який
також є його директором.

Таким чином, оскільки Ружановський
Валерій Олегович є одним із
засновників (учасників) обох сторін
договору він своїми діями не міг
порушити інтересів цих підприємств і
себе, як засновника (учасника).

Окрім того, листом від 16.10.2014 року
засновники товариства з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд"
підтверджують, що договір про
відступлення права вимоги (цесії) від
01.08.2010 року був укладений генеральним
директором Ружановським Валерієм
Олеговичем в інтересах товариства та
відповідно до статуту товариства.
Також листом від 16.10.2014 року засновники
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології" підтверджують, що в тому
числі договір про відступлення права
вимоги (цесії) від 01.08.2010 року був
укладений директором Ружановським
Валерієм Олеговичем в інтересах
товариства та відповідно до статуту
товариства.

Таким чином, при укладенні договору про
відступлення права вимоги (цесії) від
01.08.2010 року Ружановський Валерій
Олегович мав необхідний обсяг
цивільної дієздатності та діяв від
імені відповідача 1 та відповідача 2 в
межах свої повноважень відповідно до
Статутів відповідача 1 та відповідача 2.

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 статті 92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 статті 203 ЦК України
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільного права може бути зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, були дотримані
сторонами під час укладання договору
про відступлення права вимоги (цесії)
від 01.08.2010 року.

З огляду на вищевикладене, позивачем не
надано будь-яких допустимих доказів на
підтвердження викладених у позовній
заяві обставин, а натомість
відповідачем надано документи що їх
спростовують, тому, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсним
договору про відступлення права вимоги
(цесії) від 01.08.2010 року укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТСП-Трейд" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Сучасне
спеціалізоване обладнання та
технології".

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 15.12.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий