КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 910/483/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

від позивача: Антощук О.А. - представник;

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Подільський цемент"

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 09.09.2014р.

у справі № 910/483/14 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Подільський цемент"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК "Трансбудінвест"

про стягнення 1 480 671, 81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Подільський цемент" звернулось до суду
з позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Трансбудінвест"
суми в розмірі 1 480 671,81 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
№ 910/483/14 від 09.09.2014р. у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
місцевого суду скасувати повністю та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на те, що місцевим
судом при прийнятті рішення було
порушено норми процесуального права,
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що
відмінність актів виконаних робіт та
їх приналежність до того чи іншого
договору визначається не лише по
номеру акта, а по суті його змісту. В
актах виконаних робіт до договору
оренди № 23/09-11 екс від 01.09.2011 року, які
розроблені у формі таблиці, з
врахуванням п. 3 цього договору (платежі
та порядок розрахунків) вказано, що
плата визначається в залежності від
орендної ставки за один вагон;
кількості вагонів, переданих в оренду;
кількості діб, впродовж яких був
використаний конкретний вагон
протягом звітного періоду; суми
податку на додану вартість, яка
залежить від орендної ставки. Тоді як в
актах виконаних робіт згідно п. 5 до
договору №23/09-11 екс транспортного
експедирування від 01.09.2011 року вартість
перевезення вантажів визначається на
підставі залізничного тарифу. Наведені
індивідуально-визначені ознаки цих
актів виконаних робіт вказують на
приналежність їх до конкретного
договору.

Крім того, позивач зазначає, що
матеріалів справи долучено 10 (десять)
актів виконаних робіт до договору
оренди, які також мають між собою
відмінність, визначену вищевказаними
ознаками, та 7 (сім) актів до договору №
23/09-11 екс транспортного експедирування
від 01.09.2011 року, які складені відповідно
умов цих договорів. На думку апелянта,
для встановлення приналежності того чи
іншого акту виконаних робіт до
конкретного договору достатньо
ознайомитися зі змістом вищевказаних
договорів і співставити між собою акти
виконаних робіт.

В судове засідання представник
відповідача не з»явився, про час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомлено.

Оскільки відповідач не скористався
своїми правами, передбаченими статтею
22 ГПК України, та виходячи з того, що
явка сторін не визнавалася обовязковою
судом апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обовязком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 18.12.2014 року.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи у
повному обсязі, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія встановила наступне.

01.09.2011р. між позивачем та відповідачем
були укладені Договір №23/09-11 екс
транспортного експедирування від
19.09.2011р. (надалі Договір-1) Договір
оренди №23/09-11 екс від 01.09.2011р.(надалі -
Договір-2) та Договір купівлі-продажу
№11-254 від 06.05.2011р. (надалі - Договір-3).

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Договору-1
цей договір встановлює порядок
взаємовідносин та взаєморозрахунків
сторін, що виникають при організації та
здійсненні транспортного
експедирування при перевезенні
вантажів залізничними та іншими видами
транспорту по території України, СНД та
інших держав. Позивач доручає
відповідачу, а відповідач
зобов'язується за плату та за рахунок
позивача надати наступні види
транспортно-експедиторських послуг:
забезпечення оптимального
транспортного обслуговування та
організації перевезення вантажів
залізничними та іншими видами
транспорту; проведення розрахунків з
транспортними організаціями за
перевезення вантажів та іншими
організаціями, які залучаються
відповідачем для виконання даного
Договору (експедитори, агенти, митні
брокери та ін.); видача інструкцій
відносно проведення та оформлення
товарно-транспортної документації на
вантаж.

Позивач, як на факт надання послуг
відповідачем за Договором-1
посилається на Акти виконання робіт
(надання послуг): №1/ТФ012012 від 19.03.2012р. на
суму 105 557,76 грн., №2/ТФ022012 від 21.03.2012р. на
суму 364 548,48 грн., №1/ТФ012012 від 19.03.2012р. на
суму 105 557,76 грн.(зменшено розмір послуг
на суму в розмірі 3 563,16 грн. згідно акту
№2/ТФ022012 від 27.04.2012р.), №3/ТФ032012 від
16.04.2012р. на суму 764 231,64 грн., №4/ТФ042012 від
16.05.2012р. на суму 940 665,24 грн., №5/ТФ052012 від
06.06.2012р. на суму 815 388,72 грн., №6/ТФ062012 від
30.06.2012р. на суму 517 897,32 грн., №7/ТФ072012 від
31.07.2012р. на суму 664 872,24 грн. Загальна
сума послуг за вказаними актами
становить 4 169 598,24 грн.

Відповідно до п. 1.1. Договору-2
відповідач здійснює передачу в орендне
користування позивачу
хоппер-цементовози для перевезення
цементу (вагони), а позивач
зобов'язується прийняти в платне
користування вагони, своєчасно та в
повному обсязі здійснювати розрахунки
з відповідачем у відповідності з
умовами даного Договору.

Додатками №1, №1А, №№ 2-6 сторони
договору погодили вартість оренди та
кількість хоперів-цементовозів
(вагонів).

Позивач як на факт надання послуг
відповідачем позивачу за Договором-2
посилається на: акт №1 від 30.11.2011р. на
суму 535 059,00 грн. (послуги за цим актом
погашені відповідачем шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог (повідомлення про проведення
взаємозаліку) - зазначено в позові); акт
№2 від 15.02.2012р. на суму 202 851,60 грн.; акт №3
на суму 164 160,00 грн. (послуги за цим актом
на суму 33 732,70 грн. погашені
відповідачем шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог
(повідомлення про проведення
взаємозаліку); акт №4 від 03.03.2012р. на
суму 268 320,00 грн.; акт №5 від 02.04.2012р. на
суму 298 560,00 грн.; акт №6 від 04.05.2012р. на
суму 356 160,00 грн.; акт №7 від 06.06.2012р. на
суму 401 760,00 грн.; акт №8 від 30.06.2012р. на
суму 453 600,00 грн.; акт №9 від 31.07.2012р. на
суму 468 720,00 грн.; акт №10 від 31.08.2012р. на
суму 105 840,00 грн. Загальна сума послуг за
вказаними актами становить 3 255 030,60
грн.

Позивач зазначає, що відповідно до
укладених договорів, відповідач крім
актів виконаних робіт було виставлено
позивачу рахунки-фактури на суму 8 388
746,24 грн., а саме: №СФ-00492 від 20.03.2012р. на
суму 268 320,00 грн.; №СФ-00491 від 19.03.2012р. на
суму 105 557,76 грн.; №СФ-00490 від 20.03.2012р. на
суму 364 548,48 грн.; №СФ-00501 від 28.03.2012р. на
суму 600 000,00 грн.; №СФ-00523 від 11.04.2012р. на
суму 298 560,00 грн.; №СФ-00531 від 18.04.2012р. на
суму 900 000,00 грн.; №СФ-00543 від 27.04.2012р. на
суму 700 000,00 грн.; №СФ-00556 від 10.05.2012р. на
суму 500 000,00 грн.; №СФ-00557 від 10.05.2012р. на
суму 401 760,00 грн.; №СФ-590 від 06.06.2012р. на
суму 1 000 000,00 грн.; №СФ-605 від 08.06.2012р. на
суму 450 000,00 грн.; №21/06-01 від 21.06.2012р. на
суму 1 000 000,00 грн.; №16/07-01 від 16.07.2012р. на
суму 1 000 000,00 грн.; №СФ-00519 від 05.04.2012р. на
суму 800 000,00 грн.

Позивачем перераховано на рахунок
відповідача кошти в розмірі 8 286 986,24
грн. згідно платіжних доручень: №8460 від
23.03.2012р. на суму 268 320,00 грн.; №8639 від
23.03.2012р. на суму 470 106,24 грн.; №8719 від
28.03.2012р. на суму 600 000,00 грн.; №9051 від
18.04.2012р. на суму 900 000,00 грн.; №8864 від
09.04.2012р. на суму 800 000,00 грн.; №9238 від
27.04.2012р. на суму 700 000,00 грн.; №61 від
13.04.2012р. на суму 298 560,00 грн.; №9402 від
11.05.2012р. на суму 500 000,00 грн.; №9530 від
17.05.2012р. на суму 300 000,00 грн.; №9792 від
06.06.2012р. на суму 1 000 000,00 грн.; №285 від
08.06.2012р. на суму 450 000,00 грн.; №313 від
21.06.2012р. на суму 1 000 000,00 грн.; №10289 від
16.07.2012р. на суму 1 000 000,00 грн.;

За правилами чинного ГПК України
господарські суди дотримуються
позиції суду апеляційної інстанції і
розглядають справу виключно на
підставі та в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом
України.

Колегія вважає, що розгляд даної справи
по окремо по кожному договору є
неможливим, оскільки фінансові
зобов'язання за договорами
виконувались шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи те, що станом на 07.12.2011р.
відповідач заборгував 568 792,70 грн. за
поставлений цемент за умовами
Договору-3, розрахунок по акту №1 по
Договору-2 на суму 535 059,00 грн., здійснено
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

В матеріалах справи міститься
повідомлення про проведення
взаємозаліку в односторонньому
порядку на суму 535 060,00 грн. підписане
бухгалтером позивача Шиняєва Н.В.

В результаті здійснення зарахування
зустрічних однорідних вимог, вказує
позивач, борг відповідача станом на
31.12.2011р. становив 33 733,70 грн.

В матеріалах справи також міститься
повідомлення про проведення
взаємозаліку в односторонньому
порядку на суму 33 732,70 грн., підписане
бухгалтером позивача Шиняєва Н.В.

Відповідно до Договору-3 позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти та оплатити цемент, по марках
та кількістю згідно заявок
відповідача, на умовах, що викладені у
цьому Договорі. (п. 1.1. Договору-3).

Відпускна ціна без врахування
транспортних витрат на момент
укладання договору з урахуванням ПДВ
складає: портландцемент марки ПЦ 11/АШ-400
навал 618,00 грн. за тону, портландцемент
марки ПЦ 11 БШ 400 навал 607,00 грн. за тону.
(п. 2.1. Договору-3).

Орієнтовна сума договору на момент
його укладення складає 5 000 000,00 грн. (п.
2.2. Договору-3).

Додатковою угодою до Договору-3 від
05.09.2011р. сторони встановили ціну на
цемент (без урахування залізничного
тарифу) з урахуванням ПДВ, за одну тону:
ПЦ 1-500 навал - 810,00 грн., ПЦ 11/АШ-400 навал -
702,00 грн., ПЦ 11/БШ-400 навал - 690,00 грн.

В матеріалах справи міститься Акт
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2012р. по 31.10.2012р., підписаний обома
сторонами, відповідно до якого сальдо
позивача на кінець періоду, визначене в
сумі в Дт, становить 1 509 595,18 грн.

В матеріалах справи також міститься
Акт звірки взаєморозрахунків в розрізі
місяців за період з 01.11.2011р. по 31.10.2013р.,
підписаний обома сторонами, відповідно
до якого сальдо позивача на кінець
періоду, визначене в сумі в Дт,
становить 963 768,18 грн.

В подальшому, вказано в позові, сторони
здійснили зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 33 732,70 грн., що
підтверджується повідомленням
позивача та листом-відповіддю
відповідача (вих. 16/05-04 від 16.05.2012р.) про
отримання повідомлення і проведення
його по бухгалтерських регістрах
підприємства.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості з урахуванням
укладених між сторонами договорів, яка
станом на 31.12.2012р. за розрахуноком
позивача складає суму 1 431 150, 10 грн.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до положень статті 205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу
особисто (ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу
України).

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 297 Господарського
кодексу України за агентським
договором одна сторона (комерційний
агент) зобов'язується надати послуги
другій стороні (суб'єкту, якого
представляє агент) в укладенні угод чи
сприяти їх укладенню (надання
фактичних послуг) від імені цього
суб'єкта і за його рахунок. Агентський
договір повинен визначати сферу,
характер і порядок виконання
комерційним агентом посередницьких
послуг, права та обов'язки сторін, умови
і розмір винагороди комерційному
агентові, строк дії договору, санкції у
разі порушення сторонами умов
договору, інші необхідні умови,
визначені сторонами.

Також, згідно із ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Статтею 283 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Як передбачено частинами 1 та 5 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Орендна
плата встановлюється у грошовій формі.
Строки внесення орендної плати
визначаються в договорі. (ст. 286
Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог,
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, та відповідно до ст. 629 ЦК
України договір, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як вбачаєтсья із змісту догвоорів, що
містяться в матеріалах справи,
укладені між сторонами Договори №1 та
№2 мають однакові номери та дати
укладання.

Акти, підписані сторонами по договорам
містять посилання лише на номер та дату
договору без зазначення конкретно
визначеного договору, а саме договору
послуг чи договору оренди, враховуючи
те, що ці правовідносини мають різний
характер виникнення та регулюються
різними нормами діючого законодавства.

Додаткових розрахунків та письмових
пояснень, на вимогу суду позивачем до
матеріалів справи не надано.

Таким чином, у суду відсутня фактична
можливість самостійно визначити
приналежність конкретних актів до
Договору-1 чи Договору-2.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, а також
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які господарський
суд визнав встановленими, є підставами
для скасування або зміни рішення
місцевого господарського суду.

За змістом системного аналізу приписів
ст. ст. 43, 104 Господарського
процесуального кодексу України з метою
забезпечення законності та
обґрунтованості судового рішення, на
місцевий господарський суд покладено
обов'язок всебічно та повно з'ясувати і
дослідити обставини справи в їх
сукупності, що мають значення для її
вирішення по суті.

Таким чином, суд, розглядаючи справу,
має вживати заходів до всебічного й
повного встановлення обставин спору,
що не суперечить принципу
змагальності, оскільки останній
відображається в змісті процесуальних
прав та обов'язків осіб, що беруть
участь у справі та реалізується в
сукупності з принципами рівності,
диспозитивності та безпосередності.

Відповідно до п. 127-128 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України №53/5 від
08.10.1998р. (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 01 червня 2009 року
№965/5), економічна експертиза включає
дослідження документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності; дослідження документів про
економічну діяльність підприємств і
організацій; дослідження документів
фінансово-кредитних операцій.

Головними завданнями дослідження
документів бухгалтерського,
податкового обліку і звітності є,
зокрема, установлення документальної
обґрунтованості оформлення операцій з
одержання, зберігання, виготовлення,
реалізації товарно-матеріальних
цінностей, в тому числі грошових,
основних засобів, надання послуг;
установлення документальної
обґрунтованості відображення в обліку
грошових коштів, цінних паперів.

Призначена ухвалою суду в даній справі
бухгалтерська експертиза не була
проведена Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз у зв'язку
з невиконанням позивачем обов'язку
щодо здійснення оплати вартості
експертного дослідження.

Поясненням №16-2066 від 09.09.2014р. позивач
повідомив суд, що вважає за доцільне
здійснити розгляд справи за наявними в
справі доказами без проведення в
справі експертного дослідження.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №4
від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи"
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи, під час судового
розгляду має нести заінтересована
сторона, а у разі призначення
господарським судом судової
експертизи з власної ініціативи -
сторона, визначена в ухвалі
господарського суду про призначення
судової експертизи. Тому в зазначеній
ухвалі суд вправі зобов'язати
відповідну сторону перерахувати, в
тому числі шляхом здійснення
попередньої оплати, суму витрат на
проведення експертизи на рахунок
експертної установи. У разі відмови чи
ухилення заінтересованої сторони або
сторони, зобов'язаної ухвалою
господарського суду, від оплати витрат,
пов'язаних з проведенням судової
експертизи, суд може запропонувати
іншій стороні оплатити ці витрати, а за
відсутності і її згоди та за
неможливості проведення судової
експертизи без попередньої оплати її
вартості суд розглядає справу на
підставі наявних доказів. Аналогічним
чином суд має діяти в разі повернення
матеріалів справи з експертної
установи через несплату вартості
експертизи.

Отже, Інструкцією про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичними рекомендаціями з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень визначене певне коло
питань, віднесене до повноважень
судових експертів, а не суду.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, надані позивачем до
матеріалів справи акти та
рахунки-фактур не наділені
індивідуально-визначеними ознаками
приналежності до конкретного договору,
а саме до Договору-1 чи Договору-2.

Згідно п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Укладені між сторонами договори мають
різні положення, строки виконання
зобов'язань, умови надання послуг та
інше.

Віднесення актів виконаних робіт,
рахунків-фактур та накладних-рахунків
до відповідного договору є необхідною
умовою доказової бази наявності у
відповідача обов'язку щодо оплати
позивачу суми боргу та визначення
термінів виникнення такого обов'язку.

Однак, позивачем не забезпечено суд
необхідною та достатньою доказовою
базою фактичної приналежності актів по
кожному конкретному договору.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши їх наявними в справі
доказами, колегія приходить до
висновку про те, що обставини, на які
позивач посилається в позовній заяві в
справі №910/483/14 належним чином не
доведені, а отже не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Апелянтом не надано суду доказів, які б
свідчили про обґрунтованість позовних
вимог, а доводи викладені в апеляційній
скарзі не можуть бути підставами для
скасування рішення місцевого суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи, а отже
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Подільський
цемент" на рішення Господарського суду
м.Києва від 09.09.2014р. у справі № 910/483/14
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва
від 09.09.2014р. у справі № 910/483/14 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/483/14 повернути до
Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх