ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.14р. Справа № 904/7720/14

За позовом 19 окремого мостового загону
26 об'єднаного загону Державної
спеціальної служби транспорту

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 15 430,83 грн. за договором
зберігання

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Сергеева Г.О., довіреність №4
від 08.01.14р.; ОСОБА_3, довіреність №99 від
03.02.14р.

Відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
15 430,83 грн. за договором зберігання,
мотивуючи порушенням Відповідачем
договірних зобов'язань у частині
оплати.

Розгляд справи відкладався.

Відповідач явку повноважного
представника у жодне судове засідання
не забезпечив, відзив на позов та
документи витребувані судом не надав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 22.12.14р., на
підтвердження виконання зобов'язань за
договором зберігання, Позивач надав
акт приймання-передачі нежилих
приміщень в оренду 2009р.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.09р. сторонами укладено договір
зберігання № 20 (далі - Договір), за п. 1.1
якого Позивач зобов'язався зберігати
та повернути Відповідачеві у
схоронності майно.

Відповідно до п. 4 Договору за
зберігання майна Поклажодавець
(Відповідач) сплачує Зберігачеві
(Позивачеві) в такому порядку, розмірах
та строки:

вартість зберігання складає 2 506,95 грн.,
з коригуванням на індекс інфляції (без
ПДВ); оплата перераховується
Зберігачеві протягом 3 днів з моменту
виставлення рахунку.

За даними Позивача, на підставі трьох
рахунків № 55 від 29.05.09р., № 65 від 30.06.09р.,
№ 83 від 31.07.09р., Відповідачем сплачено
3008,34 грн. (22.06.09р.), 3023,39 грн. (19.08.09р.), 3 056,65
грн. (04.09.09р.). Решту договірних
зобов'язань Відповідач не виконав, у
зв'язку з чим, станом на 31.12.09р., у нього
виник борг перед Позивачем у сумі 15 430,83
грн. Позивач звертався до Відповідача з
претензією за вих.№ 373 від 05.07.10р., у якій
повідомляв про необхідність сплати
боргу за договорами № 20 від 30.04.09р. та №2
від 05.01.09р. у сумі 21 945,33 грн. На
претензію позивача Відповідач
відповіді не надав.

Наведені обставини стали причиною
звернення Позивачем з позовом та є
предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.
Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому (ст.936 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позов та
документи витребувані судом не надав.

При цьому, Позивач не подав доказів
надання Відповідачеві послуг
зберігання обладнання. Наданий
Позивачем акт приймання-передачі
нежилих приміщень в оренду 2009р. не може
бути доказом виконання Позивачем
зобов'язань за договором зберігання,
оскільки ним не передбачено оренди
приміщення, зазначеного у акті. Не
можуть вважатись належними доказами
надання послуг зберігання
Відповідачеві, надані позивачем
виписки з рахунків за 22.06.09р.,
19.08.09р.,04.09.09р., про сплату Відповідачем
грошових сум, оскільки призначенням
платежів у них зазначено: оренда
приміщень, тобто платежі Відповідачем
здійснювались за іншим правочином.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Господарські витрати покласти на
Позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________