ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 908/2361/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Мікуліна Т.О. (довіреність
№1352/13 від 23.08.2013 року),

відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. № 3283 З/1-38) на рішення
господарського суду Запорізької
області від 22 вересня 2014 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль",
м.Київ

до СПД ФО Прачик Р.Г., м.Енергодар

про стягнення 114883,38 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",
звернувся до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до відповідача, в якій просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 18.02.2013 року в
сумі 114883,38 грн., з яких: 99773 грн. -
заборгованість за основною сумою
кредиту, 9556,42 грн. - заборгованість зі
сплати процентів за користування
кредитом та 5553,96 грн. - пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 22.09.2014 р. по
справі №908/2361/14 (суддя Корсун В.Л.) в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з зазначеним
рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення скасувати та прийняти
нове, яким позов задовольнити.

У зв'язку з неможливістю здійснювати
правосуддя окремими судами в районі
проведення антитерористичної
операції, було здійснено зміну
територіальної підсудності на
підставі Закону України "Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" від 12.08.2014 р. за №1632-VII та
розпорядження голови Вищого
господарського суду України №28-р від
02.09.2014 р. якими визначено, що розгляд
господарських справ, які підлягають
перегляду в апеляційному порядку
Донецьким апеляційним господарським
судом здійснюється Харківським
апеляційним господарським судом.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014 року по
справі №908/2361/14 апеляційну скаргу
позивача прийнято до провадження та
призначено її розгляд на 04.11.2014 року о
10:00 год.

Ухвалами суду апеляційної інстанції
від 04.11.2014 року, 18.11.2014 року розгляд
апеляційної скарги відкладався.

Ухвали Харківського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014 року та
від 04.11.2014 року направлялись на адресу
відповідача, однак повернулись
підприємством зв'язку з довідкою про
невручення у зв'язку з закінченням
терміну зберігання.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і повернуто
підприємством зв'язку з посиланням на
закінчення строку зберігання
поштового відправлення, то вважається,
що адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом.

Представник відповідача в судове
засідання 09.12.2014 року не з'явився, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчить штамп на зворотньому боці
ухвали від 18.11.2014 року, якою було
призначено розгляд апеляційної скарги
в даному судовому засіданні про
відправлення її копій сторонам і є
доказом належного повідомлення
учасників спору про дату, час та місце
судового засідання відповідно до
пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та відповідно до пункту 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає можливим розглядати справу за
його відсутності за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції, позивач надав
суду клопотання про долучення до
матеріалів справи додаткових доказів
по справі, посилаючись на те, що у
зв'язку із тривалою процедурою
централізації роботи підрозділів
банку, до Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
платіжні доручення про перерахування
кредитних коштів було надано із
запізненням, після прийняття рішення
судом першої інстанції по даній справі.

Відповідно до частини першої статті
101 ГПК апеляційний суд переглядає
справу за наявними у ній і додатково
поданими доказами.

Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Відповідно до п.9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 17.05.2011 року «Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України», у вирішенні питань щодо
прийняття додаткових доказів суд
апеляційної інстанції повинен повно і
всебічно з'ясовувати причини їх
неподання з урахуванням конкретних
обставин справи і об'єктивно оцінити
поважність цих причин. При цьому
обґрунтування неможливості подання
доказів суду першої інстанції згідно
із зазначеною нормою ГПК
покладається саме на заявника
(скаржника), а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не
зобов'язаний самостійно з'ясовувати
відповідні причини. У разі
прийняття додаткових доказів у
постанові апеляційної інстанції мають
зазначатися підстави такого
прийняття.

Враховуючи викладені в клопотанні
позивача обставини, колегія суддів
приймає до уваги докази, надані
позивачем.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

18.02.2013 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
(кредитор) і ФОП Прачик Р.Г.
(позичальник) уклали кредитний
договір № 011/313827/120614 відповідно до п.1.1
якого, кредитор зобов'язався надати
позичальнику кредитні кошти в формі
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування в сумі 100 000 грн.,
а позичальник зобов'язався використати
кредит за цільовим призначенням,
повернути кредитору суму кредиту,
сплатити проценти за користування
кредитом та комісії, а також виконати
інші обов'язки, визначені договором.
Під «Відновлювальною кредитною
лінією» сторони розуміють форму видачі
кредиту частинами (траншами), при якому
у разі часткового або повного
погашення кредиту позичальник може
повторно отримати кредит на умовах
договору в межах ліміту, що змінюється
відповідно до Графіку зменшення ліміту
відновлювальної кредитної лінії
(Додаток №1 до договору) (а.с.7).

Відповідно до п. 1.2. договору, кінцевий
термін надання кредиту - 12.11.2013
(останній день, коли позичальник може
отримати кредит або його частину).

Згідно п. 1.3. договору, кінцевий термін
погашення кредиту позичальником -
12.02.2014 року (останній день строку
користування кредитом, в який
позичальник має здійснити остаточне
погашення будь-якої заборгованості за
договором).

За змістом п. 3.2. договору, після
виконання позичальником обов'язкових
умов, вказаних в п. 3.1.договору, кредитор
на підставі письмової заяви
позичальника, яка повинна бути подана
не пізніше кінцевого терміну надання
кредиту, зобов'язується надати
кредитні кошти з позичкового рахунку
шляхом безготівкового перерахування
на зазначений позичальником поточний
рахунок позичальника в АТ «Райффайзен
Банк Аваль» для подальшого
використання за цільовим призначенням.

Згідно п.5.1 договору, позичальник
зобов'язаний виконати зобов'язання за
договором (в т.ч. здійснити погашення
кредиту, сплатити проценти, комісії,
пеню, штрафи, неустойку та інші платежі)
в порядку, визначеному договором.

Відповідно до п. 5.2. договору, погашення
частини кредиту здійснюється у
розмірах та строках, які визначаються у
Графіку зменшення ліміту
відновлювальної кредитної лінії
(додаток № 1 до договору), що
підписується сторонами в момент
укладення договору.

Протягом всього строку фактичного
користування кредитом позичальник
зобов'язаний сплачувати щомісяця
кредитору проценти, розмір яких
розраховується на основі фіксованої
процентної ставки в розмірі 23 % річних
на рахунок нарахованих доходів
кредитора (п. 2.1. договору).

У разі настання обставини невиконання
або неналежного виконання
позивальником своїх зобов'язань за
договором..кредитор має безумовне
право на власний розсуд без
необхідності укладення будь-яких
додаткових угод (договорів) вимагати
дострокового повного/часткового
виконання позичальником зобов'язань за
договором (п.8.1.3. договору).

Відповідно до п.8.3 договору, якщо
кредитор вирішив скористатися правами,
визначеними в підпунктах 8.1.1.-8.1.3 пункту
8.1. договору, він повідомляє про це
позичальника шляхом направлення
письмового повідомлення. Позичальник
зобов'язаний виконати вимогу,
зазначену в письмовому повідомленні
кредитора і здійснити погашення
заборгованості негайно, але не пізніше
30 календарного дня з дня направлення
кредитором позивальнику відповідного
повідомлення.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і скріплення
печатками і діє до повного виконання
ними прийнятих зобов'язань відповідно
до договору (п. 12.1. договору).

21.02.2013 року відповідач, в порядку
передбаченому договором, звернувся із
заявою б/н до позивача, в якій просив
надати кредитні кошти, згідно
кредитного договору №011/313827/120614 від
18.02.2013 року, в сумі 92293,80 грн. на
поповнення обігових коштів.

21.02.2013року позивач прийняв
Розпорядження №1 на видачу кредитних
коштів Прачик Руслану Геннадійовичу в
сумі 92293,80 грн., за кредитним договором
№011/313827/120614 від 18.02.2013 року. В цьому
документі вказано також призначення
платежу: перерахування коштів за
кредитним договором № 011/313827/120614 від
18.02.2013р

Надання кредитних коштів також
підтверджується платіжним дорученням
№01 від 20 лютого 2013 р. № 01 на суму 92293,80
грн. про спрямування їх на оплату « за
кровельні будматеріали» за
рахунком-фактурою №10 від 20.02.2013р.

Згодом, 27.02.2013 року відповідач знову
звернувся до позивача із заявою б/н про
перерахування кредитних коштів, згідно
укладеного сторонами кредитного
договору, в сумі 7480 грн.

Позивач надав відповідачу 7480 грн.
кредитних коштів, що підтверджується
розпорядженням №1 від 27.02.2013 року,
платіжним дорученням №3 від 27.02.2013р про
безготівкове перерахування коштів в
оплату за металопрокат.

Таким чином, на виконання умов
кредитного договору, позивач
перерахував відповідачу 99773,80 грн.
кредитних коштів.

Як зазначає позивач, відповідач
кредитні кошти та проценти за їх
користування не повернув, у зв'язку з
чим 26.05.2014 року позивач направив
відповідачу вимогу №114-00-00/15-7-338 про
дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором та
сплати заборгованості в розмірі 114883,38
грн. (а.с.21).

Відповідач суму боргу в добровільному
порядку не сплатив, що стало підставою
для звернення позивача до
господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з
відповідача 99773 грн. заборгованості за
кредитом, 9556,42 грн. заборгованості по
сплаті відсотків, та пені за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків в сумі 5553,96 грн.

Рішення господарського суду
Запорізької області по даній справі в
задоволенні позову відмовлено. Рішення
обґрунтовано тим, що матеріали справи
не містять жодного первинного
бухгалтерського документу (платіжного
доручення, платіжної вимоги-доручення,
розрахункового чеку, платіжної вимоги,
меморіального ордеру), оформленого у
відповідності до норм ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", який би
підтверджував факт отримання та
використання позичальником кредитних
коштів в сумі 99 773 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено те, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно п.5.1 договору, позичальник
зобов'язаний виконати зобов'язання за
договором (в т.ч. здійснити погашення
кредиту, сплатити проценти, комісії,
пеню, штрафи, неустойку та інші платежі)
а порядку, визначеному договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, вимог
цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Сума боргу відповідача
підтверджується матеріалами справи
(кредитним договором, розпорядженнями
на видачу кредитних коштів,
розрахунком боргу, платіжними
дорученнями, рахунком-фактурою № 10 від
20.02.2013, №11 від 26.02.2013).

Відповідач не представив суду доказів
сплати заборгованості.

Враховуючи непогашення відповідачем
суми боргу, колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача 99773 грн.
заборгованості з оплати кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно п.2.1 договору, протягом всього
строку фактичного користування
кредитом позичальник зобов'язаний
сплачувати щомісяця кредитору
проценти, розмір яких розраховується
на основі фіксованої процентної ставки
в розмірі 23 % річних на рахунок
нарахованих доходів кредитора.

Нарахування процентів за кредитом
здійснюється не рідше одного разу на
місяць, виходячи із фактичної
кількості днів у місяці та році.
Проценти нараховуються на залишок
фактичної заборгованості позичальника
за кредитом протягом всього строку
користування кредитом. При розрахунку
процентів враховується день видачі
кредиту (частини кредиту); останній
день строку користування кредитом не
враховується.

Враховуючи несплату відповідачем
відсотків за користування кредитом,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для стягнення з
відповідача заборгованості за
несплаченими відсотками за період з
18.02.2013 року по 21.05.2014 року в розмірі 9556,42
грн.

Позивачем заявлено до стягнення пеню
за порушення строків сплати кредиту за
період з 13.12.2013 року по 21.05.2014 року в сумі
5202,73 грн. та пеню на заборгованість зі
сплати відсотків за період з 01.12.2013 року
по 21.05.2014 року в сумі 351,23 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.11.2 договору,
позичальник, на вимогу кредитора,
сплачує останньому за кожен
календарний день прострочення
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за договором пеню, в
відсотках річних від суми
простроченого платежу, в розмірі: S x 2
(де S - облікова ставка Національного
банку України, що діяла в період, за
який сплачується пеня). Розрахунок пені
здійснюється починаючи з наступного
календарного дня після дати, коли
відповідне грошове зобов'язання мало
бути виконано.

Колегія суддів перевірила наданий
позивачем розрахунок та дійшла
висновку про правомірність стягнення з
відповідача пені за порушення сплати
кредиту в розмірі 5202,73 грн. та 351,23 грн.
пені по сплаті відсотків.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Запорізької
області від 22.09.2014 р. у справі № 908/2361/14
прийняте при неповному з'ясуванні всіх
обставин, що мають значення для справи,
в зв'язку з чим, рішення підлягає
скасуванню.

Судові витрати за подання позовної
заяви та апеляційної скарги на рішення
суду покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст. ст. 99, 101, пунктом 2 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 22.09.2014 року по
справі №908/2361/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Прачика Руслана Геннадійовича (71504,
Запорізька область, м.Енергодар, вулиця
Воїнів-Інтернаціоналістів, буд.34, кв.1,
ІН ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (01011, м.Київ, Печерський
район, вул.Лєскова, буд.9, ) 99773 грн. заборгованості за
кредитом, 9556,42 грн. заборгованості по
сплаті відсотків, 5202,73 грн. пені по
сплаті кредиту, 351,23 грн. пені по сплаті
відсотків, судовий збір за подання
позовної заяви в розмірі 2297,67 грн. та
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 1148,84 грн.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 15.12.2014 року.

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.