ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" грудня 2014 р.Справа № 916/3977/14

За позовом Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації

до відповідачів 1.
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації;

2. Громадського
спортивно-оздоровчого об'єднання
„Планета"

про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від прокурора: Доброжан Н.І. -
довіреність;

Незовибатько О.В. -
довіреність;

Петрова Г.В. -
посвідчення;

Від позивача: Черевиченко Д.О. -
довіреність;

Від відповідача 1. Сиротенко В.С. -
довіреність;

Від відповідача 2 : Гамар В.І. -
довіреність;

В судовому засіданні 15.12.2014р. приймали
участь представники:

Від прокурора: Петрова Г.В. -
посвідчення;

Від позивача: Черевиченко Д.О. -
довіреність;

Від відповідача 1. Сиротенко В.С. -
довіреність;

Від відповідача 2 : Гамар В.І. -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора звернувся до господарського
суду Одеської області в інтересах
держави в особі Одеської обласної
державної адміністрації з позовною
заяви до Білгород - Дністровської
районної державної адміністрації та до
Громадського спортивно-оздоровчого
об'єднання „Планета" про визнання
недійсним та скасування розпорядження
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації від 12.06.2007р.
№979/2007 та визнання недійсним договір
оренди земельної ділянки площею 0,1260га,
у тому числі 0,1260 га під пісками, яка
розташована на території Бурлацької
коси, Приморська сільська рада,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області, за межами населеного
пункту, укладений 13.08.2007р. між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та
громадським спортивно-оздоровчим
об'єднанням „Планета" для благоустрою
пляжної зони, відпочинку строком на 49
років, зареєстрований у „ЦДЗК"
Одеської регіональної філії, про що у
Державною реєстрі земель вчинено запис
від 22.08.2007р. за №36.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 02.10.2014р. було порушено
провадження по справі №916/3977/14 із
призначенням до розгляд в судовому
засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.11.2014р. строк розгляду
справи був продовжений на п'ятнадцять
днів в порядку ст. 69 ГПК України.

Відповідач 1 - Білгород-Дністровська
районна адміністрація в судове
засідання з'явився, надав відзив на
позов, відповідно якого позовні вимоги
не визнає вважає їх необґрунтованими,
безпідставними та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

По перше відповідача 1 просить суд
застосувати позовну давність до
позовних вимог, про що зазначає у
відзиві на позов. По друге, що
стосується розпорядженням
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації від 12.06.2007р.
№979/2007 зазначає що воно є правомірним з
огляду на наступне.

Відповідності до ст. 116 Земельного
кодексу України (в редакції 2007 року)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації. Згідно ст.
124 зазначеного кодексу передача в
оренду земельних, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладання договору оренди
земельної ділянки. Відповідно до п. 7 ст.
13 ЗУ "Про місцеві державні
адміністрації" до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань: використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля. Згідно п. 2
ст. 21 ЗУ "Про місцеві державні
адміністрації" розпоряджається
землями державної власності
відповідно до закону. Крім того, на
момент видання відповідного
розпорядження районна державна
адміністрація була наділена
повноваженнями щодо розпорядження
земельними ділянками державної
власності за межами населених пунктів,
в тому числі рекреаційного призначення
на підставі ст. 17 та п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України в
редакції 2007р. Так, відповідно до п. а) ст.
17 Земельного кодексу України (в
редакції 2007 року) до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначеним цим
Кодексом. Згідно п.12 Перехідних
положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Таким чином райдержадміністрація
приймаючи оскаржене розпорядження
діяла в межах повноважень та в порядку
передбаченому законодавством.

Що стосується позовних вимог частині
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 13.08.2007р., то
укладання вказаного договору було
наслідком прийнятого розпорядження і
районна державна адміністрація під час
укладання договору була належною
стороною.

Відповідач 2 - Громадське
спортивно-оздоровче об'єднання
„Планета" в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов відповідно якого
проти позову заперечує, вважає позовні
вимоги необґрунтованими
безпідставними та спросить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої запереченні
відповідач 2 також просить суд
застосувати строк позовної давності,
вважає що Білгород-Дністровська
районна державна адміністрація
приймаючи оскаржене розпорядження
діяла в межах повноважень та в порядку
передбаченому законодавством.

Крім того відповідач 2 зазначає, що
позивачем на доведено підстав визнання
недійсним договору оренди землі з
врахування ст.. 203 УК України, ст.. 15 ЗУ
„Про оцінку землі".

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 15.12.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив.

Білгород-Дністровською міжрайонною
прокуратурою проведено перевірку
додержання органами виконавчої влади
та місцевого самоврядування вимог
законодавства при наданні у
користування земельних ділянок на
території міста
Білгород-Дністровського та
Білгород-Дністровського району.

Перевіркою встановлено, що
розпорядженням Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації від
12.06.2007р. №979/2007 громадському
спортивно-оздоровчому об'єднанню
„Планета" було надано земельну
ділянку площею 0,1260га, в тому числи 0,1260
га під пісками, із земель рекреаційного
призначення, яка розташована на
території Будацької коси, біля села
Курортне, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів, у довгострокову
оренду строком на 49 років для
благоустрою пляжної зони відпочинку.

На підставі зазначеного розпорядження
між Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та
Громадським спортивно-оздоровчим
об'єднанням „Планета" 13.08.2007р. було
укладено договір оренди земельної
ділянки загальною площею 0,1260га, в тому
числі 0,1260га під пісками, яка
розташована на території Бурлацької
коси, Приморська сільська рада,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області, за межами населеного
пункту для благоустрою пляжної зони,
відпочинку строком на 49 років,
зареєстрований у „ЦДЗК" Одеської
регіональної філії, про що у Державною
реєстрі земель вчинено запис від
22.08.2007р. за №36.

В обґрунтування позову прокурор
зазначає про те, що даний договір
оренди підлягає визнанню недійсним,
оскільки, як вбачається зі змісту
преамбули до договору оренди земельної
ділянки, всупереч нормам ЗК України,
цей договір оренди земельної ділянки
був укладений неналежною стороною -
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією, хоча ч. 4 ст.
122 ЗК України (у редакції станом на
23.11.2007р.), передбачено, що саме обласні
державні адміністрації володіють
компетенцією розпоряджатися землями, з
приводу яких укладено договір.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що
нормативна грошова оцінка на час
розпорядження земельною ділянкою в
порушення зазначених приписів
законодавства не проводилась.

Виходячи з вищезазначеного, заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації просить суд визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації від 12.06.2007 №
979/2007, як незаконне, внаслідок ухвалення
без належних повноважень, а також
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 0,1260га, у тому
числі 0,1260 га під пісками, яка
розташована на території Бурлацької
коси, Приморська сільська рада,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області, за межами населеного
пункту, укладений 13.08.2007р. між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та
громадським спортивно-оздоровчим
об'єднанням „Планета" для благоустрою
пляжної зони, відпочинку строком на 49
років, зареєстрований у „ЦДЗК"
Одеської регіональної філії, про що у
Державною реєстрі земель вчинено запис
від 22.08.2007р. за №36.

Так, проаналізувавши наявні в
матеріалах справи документи, подані
сторонами докази та викладену їх
правову позицію, суд, не вбачає підстав
для задоволення заявлених позивачем
позовних вимог з огляду на наступні
положення законодавства.

Частинами 1, 2 ст.124 Конституції України
передбачено, що правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами,
делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими
органами чи посадовими особами не
допускається, та юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст.55
Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом. Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Кожен має
право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України, у редакції Закону
України від 16.01.2003 № 435-IV, яка діяла на
момент укладення Договору від 13.08.2007р.,
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Пунктом "в" частини третьої статті 152
Земельного кодексу України
передбачений захист прав на земельні
ділянки шляхом визнання угоди
недійсною.

Для правильного вирішення спору про
визнання недійсним договору оренди
суттєве значення має з'ясування
правового режиму спірної земельної
ділянки та дотримання сторонами
порядку передачі її в оренду згідно з
вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з
урахуванням необхідності у певних
випадках дотримання порядку її
вилучення (пункт 2.24 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" від 17.05.2011р. №6).

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України, у редакції, що діяла на
момент укладення Договору від 13.08.2007р.,
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 122 Земельного
кодексу України, у редакції, що діяла на
момент укладення Договору від 13.08.2007р.
передбачено, що районні державні
адміністрації на їх території надають
земельні ділянки із земель державної
власності у постійне користування
юридичним особам у межах сіл, селищ,
міст районного значення для всіх
потреб та за межами населених пунктів
для: а) сільськогосподарського
використання; б) ведення водного
господарства, крім випадків,
передбачених частиною сьомою цієї
статті; в) будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

Частиною четвертою статті 122
Земельного кодексу України, у редакції,
що діяла на момент укладення Договору
від 13.08.2007р. передбачено, що Обласні
державні адміністрації надають
земельні ділянки на їх території із
земель державної власності у постійне
користування юридичним особам у межах
міст обласного значення та за межами
населених пунктів для всіх потреб, крім
випадків, визначених частинами
третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до частин першої, третьої
статті 124 Земельного кодексу України, у
редакції, що діяла на момент укладення
Договору від 13.08.2007р., передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. Передача в оренду
земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх
цільового призначення та із земель
запасу під забудову здійснюється за
проектами відведення в порядку,
встановленому статтями 118, 123 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 13 ЗУ "Про місцеві
державні адміністрації" до відання
місцевих державних адміністрацій у
межах і формах, визначених
Конституцією і законами України,
належить вирішення питань:
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.

Згідно п. 2 ст. 21 ЗУ "Про місцеві державні
адміністрації" розпоряджається
землями державної власності
відповідно до закону.

Крім того, на момент видання
відповідного розпорядження районна
державна адміністрація була наділена
повноваженнями щодо розпорядження
земельними ділянками державної
власності за межами населених пунктів,
в тому числі рекреаційного призначення
на підставі ст. 17 та п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України в
редакції 2007р. Так, відповідно до п. а) ст.
17 Земельного кодексу України (в
редакції 2007 року) до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначеним цим
Кодексом. Згідно п.12 Перехідних
положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

З огляду на вищезазначене,
розпорядження Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації від
12.06.2007р. № 979/2007 є правомірним.

Судом встановлено, що Договір від
13.08.2007р. укладено на підставі
розпорядження Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації від
12.06.2007р. № 979/2007, яким затверджено
Громадському спортивно-оздоровчому
об'єднанню „Планета" проект
землеустрою щодо складання договору
оренди земельної ділянки, надано
Громадському спортивно-оздоровчому
об'єднанню „Планета" земельну ділянку
площею 0,1260га, в тому числі 0,1260 га. під
пісками із земель рекреаційного
призначення, яка розташована на
території Будацької коси, біля села
Курортне, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів, у довгострокову
оренду строком на 49 років для
благоустрою пляжної зони відпочинку.

Отже, сторонами Договору від 13.08.2007р.
дотримано порядок передачі в оренду
земельної ділянки, передбачений
частиною першою статті 116, частинами
першою, шостою статті 123, частинами
першою, третьою статті 124 Земельного
кодексу України, у редакції, що діяла на
момент його укладення.

Частинами першою, другою статті 15
Закону України "Про оренду землі" від
06.10.1998р. №161-XIV, у редакції, яка діяла на
момент укладення Договору від 13.08.2007р.,
передбачено, що істотними умовами
договору оренди землі, зокрема, є
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату. Відсутність у договорі
оренди землі цих істотних умов є
підставою для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Закону України "Про плату за землю"
(частини перша, друга статті 21 Закону
України "Про оренду землі"). Тобто,
законом обмежено волевиявлення сторін
лише щодо встановлення строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності.

При цьому, річна орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою за розмір земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю", та перевищувати 10
відсотків їх нормативної грошової
оцінки. У разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати (частини четверта статті 21 Закону
України "Про оренду землі").

Отже, вказані норми статті 21 Закону
України "Про оренду землі" не
встановлюють конкретний розмір
орендної плати, зокрема, й у
процентному співвідношенні до
нормативної грошової оцінки, а лише
фіксують його граничні межі, залишаючи
питання його визначення на розсуд
сторін.

Відповідно до частини першої статті 2,
статті 19 Закону України "Про плату за
землю" від 03.07.1992 № 2535-XII, у редакції
Закону України від 19.09.1996 № 378/96-ВР, який
діяв на момент укладення Договору від
13.08.2007р., плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель.
Розмір, умови і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за угодою сторін у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності). Тобто,
вказаними нормами визначення
конкретного розміру орендної плати
також віднесено до компетенції сторін
договору.

Судом встановлено, що відповідно до п.10
договору розмір орендної плати
становить 3351,60грн. за кожен рік оренди,
що складає 164228,4грн. за весь строк
оренди.

При цьому в описовій частині договору
зазначено, що договір укладений, крім
іншого, на підставі рішення
Білгород-Дністровської районної ради
№57-У від 19.10.2006р."Про затвердження
розміру орендної плати за користування
земельними ділянками на умовах оренди,
зайнятими під закладами відпочинку,
торгівельними об'єктами та іншими
об'єктами господарювання на курортній
території Білгород-Дністровського
району".

Також Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією були надані
пояснення, про те, що відповідним
рішенням було затверджено ставку
орендної плати за користування, на
умовах оренди, земельними ділянками
під закладами відпочинку
Білгород-Дністровського району, що
становила 2,66грн. за один метр
квадратний площі. На підставі
затвердженої ставки було обраховано
розмір орендної плати за земельну
ділянку за договором.

Отже, сторонами Договору від 13.08.2007р.
дотримано вимоги частини першої
статті 15 Закону України "Про оренду
землі" щодо наявності в ньому таких
суттєвих умов, як розміру орендної
плати, індексації, форми платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату. А відтак, відсутні підстави
для визнання недійсним вказаного
договору відповідно до закону.

Частиною 2 ст.16 Закону України „Про
оренду землі" передбачено, що укладення
договору оренди земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності здійснюється на підставі
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування - орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, або за
результатами аукціону.

Таким чином, укладання договору було
наслідком прийнятого розпорядження і
районна державна адміністрація під час
укладання договору була належною
стороною.

Прокурором не доведено порушення
інтересів держави та необхідність їх
захисту у зв'язку із укладенням
Договору від 13.08.2007р., та дотримання
справедливої рівноваги між інтересами
суспільства та правами власника у
випадку визнання вказаного договору
недійсним, оскільки ГСОО „Планета" є
належним користувачем земельної
ділянки, наданої йому за договором
оренди, виконує всі умови, передбачені
договором, вчасно, в повному обсязі
сплачує орендну плату та використовує
земельну ділянку за цільовим
призначенням.

Відповідачі Білгород-Дністровська
районна державна адміністрація та
Громадське спортивно-оздоровче
об'єднання „Планета" у відзивах на
позов просять суд застосувати строк
позовної давності, та в позові
відмовити.

Судом заяви відповідачів, щодо
застосування позовної давності не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

За змістом частини першої статті 261
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи. Отже,
перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості (пункт
2.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.2013р. №10).

Оскільки, судом встановлено, що право
або охоронюваний законом інтерес
позивача не порушені, положення статей
256, 257, частини першої статті 261
Цивільного кодексу України щодо
позовної давності не застосовуються.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

За таких обставин, суд відмовляє
Заступнику Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Одеської обласної
державної адміністрації у задоволенні
позову, оскільки позовні вимоги не
обґрунтовані, та матеріалами справи не
підтверджені.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір за
розгляд судом двох немайнових вимог в
сумі 2436грн. відповідно до п.4.6.
Постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013р.
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
підлягає стягненню з Одеської обласної
державної адміністрації до державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

2. Стягнути з Одеської обласної
державної адміністрації (65032, м. Одеса,
проспект Шевченка,4, код 00022585) користь
Державного бюджету України (р/р
3008, одержувач ГУ ДКСУ в Одеській
області, , банк
одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, код бюджетної класифікації
22030001, символ звітності 206) витрати по
сплаті судового збору у розмірі 2436(дві
тисячі чотириста тридцять шість)грн.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 22 грудня 2014 р.

Суддя
К.Ф. Погребна