ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 р.
Справа № 914/3831/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Куцик І.М.

розглянув матеріали справи за позовною
заявою: Відкритого акціонерного
товариства "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат", м.
Комсомольськ, Полтавська область

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Електротех", м. Львів

про стягнення 258 090,86 грн.
заборгованості

за участю представників:

від позивача: Поденежна Ю.В. -
юрисконсульт, Анхімова В.О. -
юрисконсульт

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст.20 ГПК України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. На підставі ст.22
ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позов заявлено Відкритим
акціонерним товариством "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий будинок
"Електротех" про стягнення
заборгованості на суму 258 090,86 грн.

Ухвалою суду від 29.10.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 11.11.2014 р.

Підстави відкладення розгляду справи
викладені в ухвалі суду від 11.11.2014 р.
Розгляд справи призначений на 16.12.2014 р.

16.12.2014 р. представники позивача в судове
засідання з'явилися, вимоги суду,
викладені в ухвалі від 29.10.2014 р.
виконали повністю, позовні вимоги
підтримали з підстав, зазначених у
позовній заяві та поясненнях наданих у
судовому засіданні.

16.12.2014 р. представник відповідача в
судове засідання не з'явився,
письмового відзиву по суті позовних
вимог не подав, жодних доказів сплати
суми заборгованості повністю чи
частково не надав, клопотання про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не направив, хоча належним чином
був повідомлений про час і місце
судового засідання.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представників позивача, суд встановив:

10.09.2013 р. між ТзОВ "Торговий будинок
"Електротех" (надалі відповідач) та ВАТ
"Полтавський гірничо-збагачувальний
комбінат" (надалі позивач) укладено
договір № 4057 поставки товару.
Відповідно до договору поставки № 4057
від 10.09.2013 р. відповідач зобов'язується
поставити, а позивач - прийняти та
оплатити товар (електродвигуни) згідно
з узгодженими специфікаціями.
Відповідно до п. 4.2 договору поставки №
4057 від 10.09.2013 р. у випадку здійснення
оплати продукції в порядку тридцяти
відсоткової передплати, відповідач
постачає товар у строки, передбачені
специфікаціями № 5 від 12.02.2014 р., № 6 від
03.03.2014 р., № 7 від 14.03.2014 р., № 8 від 28.03.2014 р.
- упродовж 45 днів з моменту попередньої
оплати 30 % вартості продукції.

На виконання умов договору поставки №
4057 від 10.09.2013 р. позивач здійснив
передплату в розмірі 30 % вартості
продукції: платіжне доручення № 6481 від
18.02.2014 р. на суму 10 154,64 грн.; платіжне
доручення № 9916 від 11.03.2014 р. на суму 3 820,32
грн.; платіжне доручення № 11045 від 19.03.2014
р. на суму 52 432,85 грн.; платіжне доручення
№ 13482 від 04.04.2014 р. на суму 2 857,68 грн.
Відтак, загальний розмір попередньої
оплати становить 69 265,49 грн.

З метою добровільного врегулювання
спору позивач неодноразово звертався
до відповідача з листом за вих. № 1772/4638
від 20.06.2014 р. та листом за № 7812/4638 від
24.06.2014 р. з письмовою вимогою про
поставку продукції. Проте відповідь
від відповідача на адресу позивача не
надходила. Крім того, позивач надіслав
на адресу відповідача претензію за вих.
№ 4605/50 від 22.07.2014 р., яка залишена
відповідачем без відповіді.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за укладеним договором поставки № 4057
від 10.09.2013 р. не виконав. Відтак, позивач
просить стягнути з відповідача 69 265,49
грн. передплати за недопоставлену
продукцію, неустойку в розмірі 188 825,37
грн.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Як передбачено ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини. Відповідно
до ст. 174 Господарського кодексу
України однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. За
умовами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повністю виконав зобов'язання
відповідно до укладеного договору
поставки № 4057 від 10.09.2013 р. здійснивши
попередню оплату в розмірі 30 % вартості
продукції на загальну суму 69 265,49 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями, які долучені до
матеріалів справи, а саме: платіжне
доручення № 6481 від 18.02.2014 р. на суму 10
154,64 грн.; платіжне доручення № 9916 від
11.03.2014 р. на суму 3 820,32 грн.; платіжне
доручення № 11045 від 19.03.2014 р. на суму 52
432,85 грн.; платіжне доручення № 13482 від
04.04.2014 р. на суму 2 857,68 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. Відтак, вимога
позивача про стягнення з відповідача 69
265,49 грн. передплати за недопоставлену
продукцію є обґрунтована, підтверджена
матеріалами справи та підлягає до
задоволення.

Відповідно до п. 6.2 договору поставки №
4057 від 10.09.2013 р. при недотриманні
строків поставки продукції
постачальник виплачує на користь
покупця неустойку в розмірі 0,5 % від
вартості непоставленої вчасно
продукції за кожен день прострочення.
На підставі п. 6.2 договору поставки № 4057
від 10.09.2013 р. позивач просить стягнути з
відповідача 188 825,37 грн. неустойки за
порушення договору поставки,
розрахованої за період з 04.04.2014 р. до
10.10.2014 р. Статтею 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 546, 549
ЦК України виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.1 договору поставки №
4057 від 10.09.2013 р. термін дії договору
визначається з моменту підписання
договору і діє до 31.12.2014 р. Проте до
матеріалів справи долучена претензія
позивача за вих. № 4605/50 від 22.07.2014 р., в
якій зазначено, що Відкрите акціонерне
товариство "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат"
відмовляється від договору поставки №
4057 від 10.09.2013 р. та вимагає повернення
грошових коштів в розмірі 69 265,49 грн.,
відтак, позивач відмовився від
поставки відповідачем товару, а
стягненню з відповідача підлягає
неустойка в розмірі 97 009,40 грн., яка
розрахована за період з 04.04.2014 р. до
21.07.2014 р., тобто до моменту відмови ВАТ
"Полтавський гірничо-збагачувальний
комбінат" від поставки товару.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази,
заслухавши думку представників
позивача, cуд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення 69 265,49 грн. -
основного боргу, 97 009,40 грн. - неустойки є
обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи та підлягає до
задоволення. В решті позовних вимог
необхідно відмовити.

Оскільки спір виник через неправомірні
дії відповідача, суд, відповідно до ст.
49 ГПК України, покладає судові витрати
на відповідача пропорційно до
задоволених вимог в розмірі 3 303,56 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 1, 12, 33, 34, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
будинок "Електротех" (79060, м. Львів, вул.
Наукова, 7-Б; код ЄДРПОУ № 32948013) на
користь позивача: Відкритого
акціонерного товариства "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат" (39802,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Будівельників, 16; код ЄДРПОУ №
00191282) 69 265,49 грн. - основного боргу, 97 009,40
грн. - неустойки, 3 303,56 грн. - судового
збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

3. В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Суддя
Гутьєва В.В.