КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 910/10743/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна»

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 (дата підписання 01.08.2014)

по справі № 910/10743/14 (суддя Митрохіна
А.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування»

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 19 735,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» про відшкодування
шкоди в порядку регресу в сумі 19 735,20
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 у справі № 910/10743/14 позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Страхова компанія «Провідна» на
користь ПАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» матеріальної шкоди в
порядку регресу у розмірі 18 735,20 грн. та
судовий збір у розмірі 1734,42 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Провідна»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 у справі № 910/10743/14 та
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 4 318,86 грн.

Апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» обґрунтована,
зокрема, тим, що судом першої інстанції
в порушення ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» стягнуто з відповідача
вартість заподіяної шкоди без
урахування фізичного зносу
транспортного засобу. Тому, на думку
відповідача, судом безпідставно
стягнуто з відповідача 4 318,86 грн.

Разом із апеляційною скаргою скаржник
подав заяву про поновлення строку на
апеляційне оскарження рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014 у справі
№ 910/10743/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Власов Ю.Л., Хрипун О.О., поновлено
Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «Провідна» строк
подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014, апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду на 04.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2014 розгляд
справи № 910/10743/14 відкладено на 18.11.2014.

13.11.2014 через відділ документального
забезпечення суду від відповідача
надійшла заява з додатками про розгляд
справи без участі його представника.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 розгляд
справи № 910/10743/14 відкладено на 02.12.2014.

На підставі розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
02.12.2014, в зв'язку з перебуванням судді
Хрипуна О.О. на лікарняному, для
розгляду справи сформовано судову
колегію у складі: головуючий суддя-
Корсакова Г.В., судді Власов Ю.Л., Станік
С.Р.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про час та місце судового
розгляду повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників сторін, явка яких в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.03.2012 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «АХА
Страхування» як страховиком та
Мойсейченком Геннадієм Петровичем як
страхувальником було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 3602992/05АВ, предметом якого
є майнові інтереси страхувальника, що
не суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
Hyundai Tucson, реєстраційний номер ВН 4349 СМ,
рік випуску - 2008.

За умовами договору до переліку
страхових ризиків відносяться,
зокрема, збитки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 15.2.2.
Договору).

03.06.2012 в м. Вилкове Кілійського району
Одеської області на вул. Б. Канал-
Будьоного сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу - автомобіля
марки «ВАЗ 2104», номерний знак 99667ОА, під
керуванням водія Пархоменко Ганни
Михайлівни, та автомобіля марки Hyundai
Tucson, номерний знак ВН 4349 СМ, під
керуванням водія Мойсейченка Геннадія
Петровича, внаслідок якої відбулось
пошкодження автомобіля марки Hyundai Tucson,
номерний знак ВН 4349 СМ..

Факт вказаної дорожньо-транспортної
пригоди підтверджується Довідкою
№9015210 про дорожньо-транспортну
пригоду, виданою ВДАІ Кілійського РВ.

Постановою Кілійського районного суду
Одеської області від 08.06.2012 у справі №
1513/1698/2012 водія автомобіля марки «ВАЗ
2104», державний номерний знак 99667ОА гр.
Пархоменко Ганну Михайлівну визнано
винною у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

11.06.2012 страхувальник Мойсейченко Г.П. -
власник автомобіля Hyundai Tucson, номерний
знак ВН 4349 СМ, звернувся до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» (позивач) з
заявою № 6562 про настання події, що має
ознаки страхового випадку за договором
добровільного страхування
транспортного засобу.

Згідно ремонтної калькуляції № 669 від
14.06.2012 вартість ремонту автомобіля Hyundai
Tucson, номерний знак ВН 4349 СМ складає 19
735,20 грн.

Відповідно до висновку № 1376
Експертного автотоварознавчого
дослідження з визначення матеріальної
шкоди, спричиненої власнику
транспортного засобу, складеного 15.06.2012
ФОП Лузановим О.П., вартість
відновлювального ремонту автомобіля
Hyundai Tucson, реєстраційний номер ВН 4349 СМ,
2008 р.в., пошкодженого в результаті ДТП,
становить 19 735,20 грн.; вартість
матеріального збитку, спричиненого
власнику автомобіля Hyundai Tucson,
реєстраційний номер ВН 4349 СМ, 2008 р.в.,
становить 16 416,34 грн.

Відповідно до розрахунку страхового
відшкодування від 04.07.2012 та страхового
акту № 2012/U/MOD/02362/UIA5425 від 13.07.2012 розмір
страхового відшкодування, що підлягає
виплаті становить 19 735,20 грн.

25.07.2012 страхувальник Мойсейченко Г.П.
звернувся до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» (позивач) з заявою № 10086
щодо напрямку виплати та/або доплати
страхового відшкодування.

Позивач платіжним дорученням № 35421 від
27.07.2012 виплатив страхове відшкодування
в сумі 19 735,20 грн. на користь Мойсейченко
Г.П. з призначенням платежу «Страхове
відшкодування згідно акту № UIA5425».

На момент скоєння ДТП цивільно-правова
відповідальність винної у ДТП особи
водія автомобіля марки «ВАЗ 2104»,
державний номерний знак 99667ОА гр. -
Пархоменко Г.М. була застрахована
відповідачем - Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Провідна» згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/7241142/1618/11.
Відповідно до зазначеного полісу ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну становить 50 000 грн., франшиза - 1000,00
грн., строк дії полісу з 17.09.2011 по 16.09.2012.

05.03.2014 Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
звернулося до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» з претензією № РГ/2362/12/1 про
виплату у порядку регресу 19 735,20 грн.
понесених збитків в розмірі
виплаченого страхового відшкодування.

Однак, відповідач відповіді на
претензію не надав та виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу не здійснив, в зв'язку з чим
позивач звернувся до господарського
суду з даним позовом про стягнення з
відповідача 19 735,20 грн.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено загальні
підстави відповідальності за завдану
майнову шкоду. Так, відповідно до ч. 1 ст.
1166 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, виконавши свої
зобов'язання перед страхувальником за
договором добровільного страхування
наземного транспорту № 3602992/05АВ шляхом
сплати своєму страхувальнику
страхового відшкодування за шкоду,
завдану внаслідок ДТП автомобілю Hyundai
Tucson, реєстраційний номер ВН 4349 СМ, 2008
р.в., до позивача перейшло право
зворотньої вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до постанови Кілійського
районного суду Одеської області від
08.06.2012 у справі № 1513/1698/2012 особою винною
у вчиненні ДТП, є водій автомобіля
марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак
99667ОА гр. Пархоменко Ганна Михайлівна.

У відповідності до п.36.4 ст.36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" ( в редакції від 08.01.2012р.)
виплата страхового відшкодування
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування,
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність винної у ДТП особи -
Пархоменко Г.М., водія автомобіля марки
«ВАЗ 2104», державний номерний знак 99667ОА,
була застрахована відповідачем -
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Провідна» згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/7241142/1618/11, то відповідач є
відповідальним за завдану вказаною
особою внаслідок ДТП власнику
автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний
номер ВН 4349 СМ, 2008 р.в., шкоду, в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс №
АА/7241142/1618/11), оскільки відповідно до
укладеного договору відповідач взяв на
себе відповідальність за свого
страхувальника, тобто відповідач
здійснив страхування такого
страхового ризику, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що сума, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, становить 18735,20 грн. (19
735,20 грн.-сума виплаченого страхового
відшкодування -1000 грн. франшизи),
оскільки згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

В обгрунтування заперечень відповідач
зазначає, що судом першої інстанції у
порушення ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», стягнуто з відповідача
вартість заподіяної шкоди без
урахування фізичного зносу. Оскільки
відповідно до Висновку № 1376
Експертного автотоварознавчого
дослідження з визначення матеріальної
шкоди, спричиненої власнику
транспортного засобу, складеного
15.06.2012, вартість матеріальної шкоди з
урахуванням коефіцієнту його
фізичного зносу (0,31) складає 16 416,34 грн.,
тому, за доводами відповідача, розмір
заподіяної шкоди, яку має відшкодувати
відповідач, становить 15 416,34 грн. (16 416,34
грн.- вартість заподіяної шкоди з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу транспортного засобу - 1000 грн.
франшизи).

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими доводами скаржника, з огляду на
таке.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( в редакції чинній на момент
здійснення позивачем виплати
страхового відшкодування) при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього ж Закону встановлено,
що у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Проте, здійснення позивачем виплати
страхового відшкодування в сумі 19
735,20грн. (без врахування зносу) на
користь страхувальника не суперечить
приписам ст.29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", оскільки, по-перше, вказаний
Закон не поширюється на
правовідносини, що виникли за
договором добровільного страхування
транспортних засобів від 23.03.2012 №
3602992/05АВ, а Закон України "Про
страхування" відповідних застережень
не містить. Адже, з приписів
вищевказаних норм Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що обов'язки,
пов'язані з оцінкою шкоди, не
стосуються позивача (страховика за
договором добровільного страхування
майна), дії якого не регулюються цим
Законом, а тому відсутні правові
підстави перекладати на позивача
обов'язки відповідача, який є
страховиком за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Крім того,
вказаним Законом України не
передбачено обов'язкового проведення
суб'єктами оціночної діяльності
незалежної професійної оцінки шкоди,
завданої транспортному засобу
внаслідок ДТП, тобто необхідність
відшкодування шкоди не ставиться у
залежність від проведення такої
оцінки. З положень згаданого Закону
вбачається, що під оціненою шкодою в
ньому розуміється передусім шкода,
оцінена страховою компанією.

Наведеної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 21.01.2014 у справі
№ 910/11450/13.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про
страхування», розмір страхової суми та
(або) розміри страхових виплат
визначаються за домовленістю між
страховиком та страхувальником під час
укладання договору страхування або
внесення змін до договору страхування,
або у випадках, передбачених чинним
законодавством.

В пункті 20.10. Договору добровільного
страхування транспортних засобів від
23.03.2012 № 3602992/05АВ передбачено, що при
пошкодженні транспортного засобу
внаслідок страхового випадку розмір
збитків визначається шляхом складання
кошторису вартості відновлення
транспортного засобу, в який
включається вартість запасних частин,
деталей, обладнання та матеріалів, що
підлягають заміні, без урахування
експлуатаційного зносу, а також
вартість ремонтних робіт.

Отже, колегія суддів вважає
безпідставними твердження відповідача
про необхідність врахування
коефіцієнту фізичного зносу
пошкодженого транспортного засобу при
розрахунку розміру страхового
відшкодування.

Наявні в матеріалах справи розрахунок
страхового відшкодування від 04.07.2012,
страховий акт від 13.07.2012 №
2012/U/MOD/02362/UIA5425, платіжне доручення № 35421
від 27.07.2012 на суму 19 735,20 грн.
підтверджують фактично здійснені
позивачем витрати по виплаті
страхового відшкодування, які (витрати)
виникли внаслідок ДТП.

Колегія суддів вважає, що у позивача
виникло право регресної вимоги до
відповідача в розмірі виплаченого
страхового відшкодування. Позивач
фактично здійснив витрати по виплаті
страхового відшкодування, які виникли
внаслідок ДТП.

Відповідачем не оспорено розмір
страхового відшкодування.

Крім того, Вищий господарський суд
України в постанові від 23 серпня 2011
року у справі №42/92 зазначає, що звіт про
оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що визначає розмір
збитку. Реальним же підтвердженням
виплати суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

У відповідності до ст.33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково на
суму 18 735,20 грн.

Доводи наведені відповідачем в
апеляційній скарзі колегією суддів не
приймаються до уваги з огляду на те, що
вони є необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни чи
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 28.07.2014 у справі №
910/10743/14.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» на рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 у справі № 910/10743/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.07.2014 у справі № 910/10743/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10743/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Ю.Л. Власов

С.Р. Станік