номер провадження справи 34/131/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014
Справа № 908/4989/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Науменка А.О., при
секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача -
Васильченко О.І., довіреність № 07/14 від
17.11.2014 р.; від відповідача - ОСОБА_2,
договір про надання правової допомоги
№ б/н від 01.12.2014 р.

Розглянув в судовому засіданні
матеріали справи № 908/4989/14,

за позовом: Комунальної установи
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
Запорізької обласної ради (69600, м.
Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 10,
скорочено КУ «Запорізька обласна
клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради);

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
скорочено ФОП ОСОБА_3);

про стягнення заборгованості,

Сутність спору:

Комунальною установою «Запорізька
обласна клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради заявлено вимоги про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 неустойки з орендної плати за
договором оренди нерухомого майна №
9-О/10 від 05.05.2010 р. на користь КУ
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
Запорізької обласної ради в розмірі
24195,68 грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 19.11.2014 р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/4989/14,
присвоєно номер провадження 34/131/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
05.12.2014 р.

В судовому засіданні 05.12.2014 р., на
підставі ст. 77 ГПК України,
оголошувалась перерва до 22.12.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.05.2010
р. між позивачем та відповідачем було
укладено договір оренди комунального
майна, відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Запорізької області: нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі КУ
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
Запорізької обласної ради, вартість
якого визначена відповідно до Акту
оцінки вартості нерухомого майна і
становила 12534,54 грн. станом на 02.04.2010 р.
Відповідач свої зобов'язання за
договором оренди не виконав належним
чином, після закінчення строку на який
було укладено договір оренди займане
приміщення не звільнив і не повернув
його орендодавцеві. У зв'язку з чим,
йому нарахована неустойка за період
травень - листопад 2011 р. в розмірі 24195,68
грн., яку позивач просив стягнути з
відповідача. Обґрунтовуючи позовні
вимоги КУ «Запорізька обласна клінічна
лікарня» Запорізької обласної ради,
посилається на ст. 549, 550, 552, 624 ЦК
України, ст.ст. 1, 2, 4, 12, 22, 54-57 ГПК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні 22.12.2014 р. підтримала заявлені
позовні вимоги, просила позов
задовольнити.

05.12.2014 р. до канцелярії господарського
суду Запорізької області від ФОП
ОСОБА_3 надійшло заперечення на позов, в
якому відповідач просить в задоволенні
позову відмовити у повному обсязі з
наступних підстав. Як зазначає
відповідач, у вказаний позивачем
період, а саме: 05.05.2011 р. - 14.11.2011 р. згідно
виставлених рахунків відповідачем
проводилась оплата за оренду
нежитлового приміщення. Відповідно до
акту звірки взаєморозрахунків № 10 на
01.11.2011 р. відповідач мав заборгованість
перед позивачем на суму 15,76 грн. Листом
№ 8175 від 25.11.2011 р. позивача повідомив
ФОП ОСОБА_3, що станом на 01.11.2011 р.
рахується заборгованість за вересень
2011 р. у розмірі 2631,42 грн. та жовтень 2011 р.
у розмірі 2631,42 грн. З листопада 2011 року
до моменту подання позову в листопаді
2014 року позивач не пред'являв жодних
претензій щодо сплати заборгованості
за період травень-серпень 2011 р., адже
цей період часу сплачено орендарем.
Крім того, відповідач заявляє проте, що
станом на день звернення позивача до
суду сплинули строки позовної давності
для застосування неустойки. Відповідно
до розрахунку неустойки, наданого
Позивачем у позові, вказаний строк з
якого виникла заборгованість 05.05.2011 р.,
та період існування заборгованості:
05.05.2011 р. по 14.11.2011 р. Як слідує з позиції
позивача, про порушення своїх прав йому
стало відомо 05.05.2011 р., тобто станом на
день звернення до суду (18.11.2014 р.) річний
строк позовної давності для стягнення
неустойки сплинув.

За клопотанням представників сторін,
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2010 року між КУ «Запорізька обласна
клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради (Орендодавець, позивач)
та ФОП ОСОБА_3 (Орендар, відповідач) було
укладено договір оренди нерухомого
майна № 9-0/10 спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Запорізької області.

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Запорізької області: нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, на балансі КУ «Запорізька
обласна клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради, вартість якого
визначена відповідно до Акту оцінки
вартості нерухомого майна і становила
12534,54 грн. станом на 02.04.2010 р.

Відповідно до п. 2.1 договору вступ
орендаря у користування майном настає
одночасно із підписанням сторонами
цього договору та акта приймання -
передачі вказаного майна.

Факт передачі приміщення відповідачу
підтверджується актом
приймання-передачі нежитлового
приміщення від 05.05.2010 р.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
заслухавши представників позивача, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

За своєю правовою природою, правочин по
даній справі є договором оренди.

У відповідності до ст. 283 ГК України, за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ). До відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Оскільки орендоване майно є
комунальним, на спірні правовідносини
поширюється дія Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Пунктом 10.1. договору узгоджено, що
договір діє з 05.05.2010 р. по 04.05.2011 р.
включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України
правові наслідки припинення договору
оренди визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно п. 1 ст. 27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умова зазначених у договорі оренди.

У зв'язку з тим, що після закінчення
строку на який було укладено договір
оренди №9-0/10 (04.05.2011 р.) Відповідач не
звільнив займане приміщення і не
повернув його Орендодавцеві, а
продовжував користуватися майном без
договірних відносин, КУ «Запорізька
обласна клінічна лікарня» ЗОР була
вимушена звернутися з позовом до суду
про усунення перешкод у користуванні
нежитловим приміщенням.

14.11.2011 р. рішенням господарського суду
Запорізької області № 22/5009/5435/11 було
зобов'язано усунути перешкоди у
користуванні нежитловим приміщенням
загальною площею 20 кв.м., розташованого
на другому поверсі головного корпусу
КУ «Запорізька обласна клінічна
лікарня» Запорізької обласної ради за
адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на
балансі КУ «Запорізька обласна
клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради шляхом виселення ФОП
ОСОБА_3 на користь КУ «Запорізька
обласна клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради шляхом підписання акту
приймання-передачі майна.

Позивачем нараховано неустойку за
період: з 05.05.2011 р. по 14.11.2011 р.
Відповідачем в запереченнях на позов
заявлено про застосування позовної
давності.

Розглянувши заяву відповідача щодо
пропуску позовної давності, суд вважає,
що вона не підлягає задоволенню на
таких підставах.

Приписами ст. 256 ЦК України встановлено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності
тривалістю три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак, як зазначено пунктом 5.4.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» № 12 від 29.05.2013 р.
застосовуючи приписи статті 785 ЦК
України у розгляді справ зі
спорів про стягнення неустойки за
прострочення виконання зобов'язань з
повернення об'єкта оренди,
господарським судам слід звертати
увагу на те, що неустойка, стягнення
якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з
неустойкою (штрафом, пенею),
передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
оскільки, на відміну від приписів
статті 549 ЦК України, її обчислення не
здійснюється у відсотках від суми
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання (штраф), а також у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(пеня). Таким чином, застосування до
відповідних позовів спеціальної
позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України, є неправильним.

Таким чином, на вимоги про стягнення
неустойки, в даному випадку,
поширюються загальні строки позовної
давності тривалістю у три роки.

Разом з тим, позивачем пропущено
трирічний строк позовної давності для
звернення до суду з позовом за захистом
свого порушеного права, який
закінчився 14.11.2014 р., тоді як до суду
позовна заява надійшла 17.11.2014 р. про що
свідчить відбиток штамп вхідної
кореспонденції № 5199/09-05 від 17.11.2014р.,
тобто після спливу строку позовної
давності. Позовна заява подана через
канцелярію суду, без використання
послуг пошти, про що свідчить
відсутність конверту. Позивачем
клопотання про поновлення строку
позовної давності не заявлялось.

За таких обставин, господарський суд
Запорізької області не знаходить
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача про стягнення
з відповідача 24195,68 грн. неустойки.

Таким чином, у задоволенні позову
відмовляється повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 25.12.2014 р.

Суддя
А.О.
Науменко