ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Справа № 905/904/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Мележик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Відкритого акціонерного
товариства "Содовий завод"

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014
року

та на рішення господарського суду
Донецької області від 11 квітня 2014 року

у справі № 905/904/14

господарського суду Донецької області

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив"

про стягнення
заборгованості в розмірі 100 000,00 грн. та
визнання додаткової угоди від 01.03.2013
року дійсною

за участю представників

позивача - Магдєєва Н.М.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11 квітня 2014 року
(суддя Чернова О.В.) залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014
року (судді Марченко О.А., Попков Д.О.,
Татенко В.М.) у справі №905/904/14 у
задоволенні позовних вимог Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив" про
визнання додаткової угоди від 01
березня 2013 року дійсною та стягнення
заборгованості в розмірі 100 000,00 грн. -
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись вищезазначеними
рішенням та постановою Відкрите
акціонерне товариство "Содовий завод"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою в
якій просить рішення господарського
суду Донецької області від 11 квітня 2014
року та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 17
червня 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 24 жовтня 1990 року між
Слов'янським виробничим об'єднанням
"Хімпром" (орендодавцем),
правонаступником якого є позивач по
справі та Кооперативом "Реактив"
(орендарем), правонаступником якого є
відповідач по справі, укладено договір
про оренду цеху ГОК та ХОМ, відповідно
до п.п. 1.1, 1.2 якого (в редакції угоди від
04 червня 1999 року) орендодавець передає,
а орендар приймає у строкове платне
користування та володіння цех ГОК та
ХОМ, будівлі, що входять в цех, споруди,
обладнання, механізми, матеріали та
інше. Перелік відображений в додатку №
1 договору. Орендований об'єкт
розташований за адресою: м.Слов'янськ,
вул.Чубаря, 91.

Факт передачі майна в оренду
підтверджується актом
приймання-передачі від 24 жовтня 1990
року. Додатком №1 до акта визначений
перелік основних фондів цеха ГОК і ХОМ
з 337 позицій, які передавались
позивачем в оренду відповідачу.

Сторонами правочину неодноразово
змінювались його умови щодо розміру
орендної плати та строку дії договору
шляхом укладення додаткових угод.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 угоди від
04 червня 1999 року про зміну умов
договору від 24 жовтня 1990 року, розмір
щомісячної орендної плати становить
12140,00 гривень, в тому числі ПДВ 2023 грн.
Орендна плата перераховується
орендарем на поточний рахунок
орендодавця або вноситься в касу
орендодавця. Додатковою угодою б/н б/д,
яка вступила в силу з 01 квітня 2001 року,
сторонами внесені зміни до п. 3.1.
договору від 24 жовтня 1990 року та
погоджено, що розмір орендної плати
становить 10992 грн., в тому числі ПДВ 1832
грн.

Відповідно до п.7.1 угоди від 04 червня 1999
року, строк дії договору оренди
визначений до 24 жовтня 2010 року.

01 березня 2013 року відповідачем листом
№138 направлено позивачу проект угоди
від 01 березня 2013 року про зміну
договору оренди цеху ГОК і ХОМ в
редакції 1999 року (далі - додаткова угода
від 01.03.2013р.), за умовами якої
пропонувалось внести зміни до ст. 1.1, ст.
1.2, 1.3 договору, виключити з договору: ст.
3.3, 3.4 розділу 3, п.п. 3 ст. 4.1 розділу 4, п. 8
ст. 5.1 розділу 5, ст. 7.3 розділу 7;
доповнити договір ст. 9.1.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем додаткова
угода від 01 березня 2013 року підписана з
протоколом розбіжностей та направлена
позивачу 11 березня 2013 року. Протоколом
розбіжностей до угоди від 01 березня 2013
року позивачем відхилено редакцію
відповідача та запропоновано внести до
угоди зміни до п. 7.1, п. 3.1, до п. 7.4, а також
до п.3.1, а саме: з 01.03.2013р. змінити цифри з
11013,98 гривень, в т.ч. ПДВ 1835,66 гривень на
цифри 45600,00 гривень, в т.ч. ПДВ 7600,00
гривень.

Посилаючись на дійсність укладеної
додаткової угоди від 01 березня 2013 року
на умовах, викладених в протоколі
розбіжностей та на неналежне виконання
грошових зобов'язань за договором
оренди від 24 жовтня 1990 року, внаслідок
чого утворилась стягувана
заборгованість, позивачем заявлений
позов про визнання додаткової угоди
від 01 березня 2013 року дійсною в
редакції ВАТ "Содовий завод" та
стягнення заборгованості в розмірі 100
000,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає передчасними
висновки судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами ст.629 Цивільного Кодексу
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів передбачений
статтею 188 Господарського кодексу
України, де, зокрема, зазначено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Частинами 3-4 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що
сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Судами встановлено, що сторони не
дійшли згоди щодо внесення змін до
договору оренди від 24 жовтня 1990 року
додатковою угодою від 01 березня 2013
року, відповідач звернувся до суду з
позовом до ВАТ "Содовий завод" про
зобов'язання підписати угоду від 01
березня 2013 року про зміну умов договору
оренди в редакції ТОВ "Реактив".

За приписами ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялись сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, протокол розбіжностей до
додаткової угоди від 01 березня 2013 року
підписаний та скріплений печаткою в
односторонньому порядку позивачем -
ВАТ "Содовий завод".

У відповідності до ч. 4. ст. 188 ГК України
у разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Судам необхідно з'ясувати чи було
передано спір щодо узгодження
протоколу розбіжностей на вирішення
суду.

Крім того, необхідно зазначити, що
розпорядженням голови Вищого
господарського суду України від 02
вересня 2014 року № 28-р визначено, що
розгляд господарських справ, підсудних
Донецькому апеляційному
господарському суду, здійснюється
Харківським апеляційним господарським
судом.

Однак, згідно листа Донецького
апеляційного господарського суду від 08
вересня 2014 року № 01/702/14, в зазначеному
суді відсутня можливість виконання
розпорядження голови Вищого
господарського суду України від 02
вересня 2014 року № 28-р в частині
передачі справ в 10- денний строк до
Харківського апеляційного суду.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону України
"Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" у разі неможливості передачі
матеріалів справи відповідно до
встановленої підсудності вчинення
необхідних процесуальних дій
здійснюється за документами і
матеріалами, поданими учасниками
судового процесу, за умови, що такі
документи і матеріали є достатніми для
ухвалення відповідного судового
рішення.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 25 листопада 2014 року
касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" на постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 17
червня 2014 року та на рішення
господарського суду Донецької області
від 11 квітня 2014 року у справі № 905/904/14
прийнято до провадження Вищого
господарського суду України та
зобов'язано сторін надати наявні
документи та матеріали у справі №
905/904/14 за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив", про
стягнення заборгованості.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України розглядала касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
"Содовий завод" за поданими учасниками
матеріалами.

З наданих учасниками матеріалів не
вбачається, чим саме підтверджена
зміна п. 7.1. договору за якою, як
зазначено судом апеляційної інстанції
визначено строк дії договору до 24
жовтня 2025 року.

Під час нового розгляду справи по суті
судам необхідно з'ясувати чи відбулась
пролонгація договору оренди на
зазначений період та встановити ким
саме було здійснену відповідну
пролонгацію договору та встановити
обсяг повноважень особи яка вчинила
цей правочин.

Крім того, частиною 3 ст. 762 Цивільного
кодексу України передбачена
можливість зміни розміру плати за
користування майном, судам необхідно
встановити чи у відповідності до п.п. 3.5
та 3.6 сторонами не переглядався розмір
орендної плати.

Метою касаційного перегляду справи є
перевірка застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного, а також
зважаючи на те, що касаційна інстанція
не має права встановлювати чи вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду або відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або перевіряти докази, а також
враховуючи те, що прийняті у справі
рішення та постанова не відповідають
нормам чинного законодавства, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи
господарському суду слід прийняти до
уваги викладене у цій постанові, вжити
всі передбачені законом заходи для
всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи, прав і
обов'язків сторін і в залежності від
встановленого та у відповідності з
чинним законодавством вирішити спір.

На підставі наведеного вище та
керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 17
червня 2014 року та рішення
господарського суду Донецької області
від 11 квітня 2014 року скасувати.

3. Справу № 905/904/14 передати на новий
розгляд до господарського суду
Запорізької області.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н.Г. Дунаєвська

Н.І. Мележик