РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 906/1159/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Коломис В.В. ,

судді
Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від представника органу прокуратури -
Білера І.В.

від позивача 1 - не з'явився

від позивача 2 - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу заступника
прокурора Житомирської області на
рішення господарського суду
Житомирської області від 27.10.14 р. у
справі № 906/1159/14

за позовом Прокурор Черняхівського
району в інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації Житомирської області та
Черняхівської районної державної
адміністрації Житомирської області

до Приватного акціонерного товариства
"Комета"

про розірвання договору оренди
земельної ділянки від 06.11.2003 та
повернення земельної ділянки
Житомирській обласній державній
адміністрації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 27.10.2014 року у
справі № 906/1159/14 (суддя Вельмакіна Т.М.)
позов задоволено частково. Розірвано
договір оренди земельної ділянки,
укладений 06.11.2003р. між Черняхівською
районною державною адміністрацією
Житомирської області та
Українсько-кіпрським
виробничо-торговельним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Комета", посвідчений 06.11.2003 державним
нотаріусом Черняхівської державної
нотаріальної контори Житомирської
області Пилипчуком В.І., зареєстровано
в реєстрі за №1172. В частині вимог про
зобов'язання ПАТ "Комета" повернути
Житомирській обласній державній
адміністрації земельну ділянку площею
2,5644 га, нормативно-грошова оцінка якої
складає 122583,00грн. у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому одержано її в
оренду відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, прокурор подав апеляційну
скаргу в якій просить останнє
скасувати в частині відмовлених
позовних вимог. В обґрунтування скарги
зазначає, що згідно з приписами ч.5 ст. 122
Земельного кодексу України, до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; обласні
державні адміністрації на їхній
території передають земельні ділянки
із земель державної власності, крім
випадків, визначених частинами
третьою, четвертою і восьмою цієї
статті, у власність або у користування
у межах міст обласного значення та за
межами населених пунктів, а також
земельні ділянки, що не входять до
складу певного району, або у випадках,
коли районна державна адміністрація не
утворена, для всіх потреб. Jскільки
земельна ділянка належить до земель
промисловості та знаходиться за межами
населеного пункту, тому перебуває у
розпорядженні Житомирської обласної
державної адміністрації, якій і має
бути повернута.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги та просить її задоволити.

Позивач 1 та позивач 2 у надали письмові
пояснення, в яких підтримали вимоги
апеляційної скарги в повному обсязі.
Вважають, що оскільки земельна ділянка
належить до земель промисловості та
знаходиться за межами населеного
пункту, тому перебуває у розпорядженні
Житомирської обласної державної
адміністрації, якій і має бути
повернута.

Відповідач відзиву на апеляційну
скаргу не подав, явку представника в
судове засідання не забезпечив.

Всі учасники провадження у справі були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи поштовими повідомленнями про
вручення рекомендованої
кореспонденції адресатам.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Житомирської
області від 27.10.2014 року у справі №
906/1159/14 залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачу було надано ліцензію
(спеціальний дозвіл) на користування
надрами, реєстраційний №2079 від 23.12.1999
на видобування лабрадориту
Верхньолузького родовища, придатного
для виготовлення блоків та
облицювальних виробів з них, терміном
на 14 років, тобто до 23.12.2013.

При цьому 06.11.2003 р. між Черняхівською
районною державною адміністрацією
(позивач-2/орендодавець) та
Українсько-кіпрським
виробничо-торгівельним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Комета", правонаступником якого згідно
Статуту є Приватне акціонерне
товариство "Комета"
(відповідач/орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки (надалі -
Договір), відповідно до п.1 якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в довгострокову оренду
земельну ділянку із земель запасу, яка
розташована на території
Горбулівської сільської ради
Черняхівського району Житомирської
області, загальною площею 2,5644 га.,
згідно з планом землекористування, що
додається до договору. Земельна
ділянка передається в оренду з моменту
підписання даного договору (а.с. 17).

Положеннями п. 2.1. Договору сторони
обумовили, що земельна ділянка
надається в довгострокову оренду за
цільовим призначенням під розробку
кар'єру та будівництво виробничої бази.
Договір укладається на термін 20 років,
починаючи з дати його державної
реєстрації (п. 2.2. договору).

Згідно п. 2.3. Договору, орендар
зобов'язаний сплачувати орендодавцю
орендну плату в розмірі 1200,00грн.
щомісячно в термін до 15 числа поточного
року, яка повинна бути внесена на
спеціальний розрахунковий рахунок
Високівської сільської ради у
Черняхівському відділі Державного
казначейства Житомирської області.

Положеннями п. 2.4. Договору визначено,
що в разі припинення або розірвання
договору орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві земельну
ділянку в стані, згідно проекту
рекультивації.

Так, п.3.3 Договору сторони визначили
обов'язки орендаря, зокрема,
використовувати земельну ділянку
тільки за призначенням для якого вона
надана та своєчасно і в повному обсязі
вносити орендодавцю орендну плату в
формі, яка передбачена цим договором,
що відповідає приписам ч.1 ст. 24 ЗУ "Про
оренду землі".

У пункті. 4.1. Договору сторонами
обумовлено, що договір може бути
розірвано за взаємною згодою сторін
або на вимогу однією із сторін
достроково за рішенням суду у разі
невиконання іншою стороною своїх
зобов'язань по договору, а також у разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке буде суттєво
перешкоджати передбаченому договором
використанню земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що
позовна вимога про розірвання договору
оренди від 06.11.2003р. земельної ділянки,
площею 2,5644 га., нормативно-грошова
оцінка якої складає 122583,00грн.,
мотивована тим, що орендарем не
виконується встановлений договором
оренди земельної ділянки від 06.11.2003
його обов'язок використовувати
земельну ділянку за цільовим
призначенням - під розробку кар'єру та
будівництва виробничої бази, у зв'язку
з закінченням 23.12.2013 строку дії
спеціального дозволу (ліцензії) на
користування надрами №2079 від 23.12.1999.
Всупереч п. 2.3. договору, відповідач
допустив утворення заборгованості по
орендній платі за період з 01.01.2013р. по
31.12.2013р. в розмірі 22337,03грн.

Зважаючи на наведене прокурором
обґрунтування позовних вимог в частині
розірвання Договору, слід зазначити, що
відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом; договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст. 32 Закону України "Про оренду
землі", на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.1998, договір оренди
землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 14 Кодексу України про надра
передбачено, що одним із видів
користування надрами є видобування
корисних копалин. Відповідно до ст.18
Кодексу України про надра, надання
земельних ділянок для потреб,
пов'язаних з користуванням надрами,
провадиться в порядку, встановленому
земельним законодавством України.

Статтею 24 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що орендодавець має
право вимагати від орендаря, зокрема,
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням згідно з
договором оренди та своєчасного
внесення орендної плати.

З вищевикладеного вбачається, що
земельні ділянки для користування
надрами, крім випадків, передбачених
статтею 23 цього Кодексу, надаються
користувачам надр після одержання ними
спеціальних дозволів на користування
надрами чи гірничих відводів.

Положеннями до ст.19 Кодексу України про
надра передбачено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
(ліцензії) на користування ділянкою
надр.

Натомість, як зазначалося вище, надана
відповідачу ліцензія (спеціальний
дозвіл) на користування надрами,
реєстраційний №2079 від 23.12.1999 закінчила
свою дію 23.12.2013, що не заперечувалося
відповідачем, доказів продовження
строку її дії матеріали справи не
містять. Вказане свідчить про
відсутність у відповідача з 23.12.2013
законних підстав для використання
орендованої земельної ділянки за
цільовим призначенням.

За пунктом "ґ" ст.141 Земельного кодексу
України, використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням є
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. а ст. 143 Земельного
кодексу України, у разі використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням, примусове припинення
прав на земельну ділянку здійснюється
у судовому порядку.

За пунктом 2.21 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.05.2011
№ 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", у разі
встановлення порушень, передбачених
статтею 143 ЗК України, зокрема, коли
земельна ділянка використовується не
за цільовим призначенням, визначеним
умовами договору, та у спосіб, що
суперечить екологічним вимогам, суди
мають правові підстави для задоволення
вимог про розірвання договору оренди
на підставі статті 32 Закону України
"Про оренду землі".

З огляду на вищевикладене місцевий суд
дійшов вірного висновку, про
розірвання договору оренди від 06.11.2003,
укладеного між Черняхівською районною
державною адміністрацією та
відповідачем підлягає задоволенню.

Також з матеріалів справи вбачається,
що на момент звернення з позовом до
суду у відповідача існувала
заборгованість по орендній платі, у
вказаному прокурором розмірі, однак з
довідки №2111/10/20-0 від 10.10.2014р.
Володарсько-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції станом
на 09.10.2014р. вбачається, що
заборгованість у відповідача відсутня
(а.с. 66). Однак, як вірно зазначив
місцевий суд, вказаний факт, враховуючи
наведені вище обставини, не спростовує
обґрунтованість позову в частині
вимоги про розірвання Договору.

Що стосується вимоги прокурора про
зобов'язання ПАТ "Комета" повернути
Житомирській обласній державній
адміністрації земельну ділянку площею
2,5644 га, нормативно-грошова оцінка якої
складає 122583,00грн. у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому одержано її в
оренду, колегія суддів зазначає
наступне .

Так, зокрема в апеляційній скарзі,
підставою повернення земельної
ділянки позивачу1, прокурор зазначив
належність земельної ділянки до земель
промисловості, що знаходиться за
межами населеного пункту, та перебуває
у розпорядженні Житомирської обласної
державної адміністрації, якій і має
бути повернута.

Згідно ч.1 статті 34 Закону України "Про
оренду землі", у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Положеннями п. 2.4. Договору визначено,
що в разі припинення або розірвання
договору орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві земельну
ділянку в стані, згідно проекту
рекультивації.

Відповідно п.п. "г" п. 3.3. Договору
орендар зобов'язаний після розірвання
з будь-яких підстав цього договору
повернути орендодавцю не пізніше 7 днів
земельну ділянку в стані, згідно
проекту рекультивації.

Відповідно до умов укладеного
сторонами Договору, орендодавцем є
Черняхівська районна державна
адміністрація Житомирської області і
саме останньою, згідно акту про
передачу та прийом земельної ділянки в
натурі, передано ПАТ "Комета" земельну
ділянку площею 2,5644га. (а.с. 21).

Враховуючи приписи ст. 34 Закону України
"Про оренду землі" та положення
Договору, місцевий суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
вимоги про повернення земельної
ділянки. Обґрунтування прокурором
вимоги в цій частині приписами
ст.ст.17,122 Земельного кодексу України не
спростовує наведеного, оскільки
вказані норми не обумовлюють порядок
повернення земельної ділянки у випадку
розірвання договору оренди, а
регулюють повноваження, зокрема,
державних адміністрацій щодо
розпорядження земельними ділянками
залежно від їх категорій та місця
знаходження.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Житомирської області від 27.10.2014 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не обґрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника
прокурора Житомирської області від
13.11.2014 р. № 05/2/1-2106-14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Житомирської області від 27.10.2014 року у
справі № 906/1159/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Огороднік К.М.