ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 920/1034/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Страшенко А.В.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Сумського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності м. Суми (вх. №3495 С/3) на
рішення господарського суду Сумської
області від 22.09.14 р. у справі № 920/1034/14

за позовом Сумського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності м. Суми

до Державного закладу "Лінійна
поліклініка ст. Суми СТГО "Південна
залізниця"

про стягнення 2 688,91 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сумське обласне відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності м.
Суми, звернулось до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача, Державного закладу
"Лінійна поліклініка ст. Суми СТГО
"Південна залізниця", 2688,91 грн. шкоди
(виплаченої допомоги по тимчасовій
непрацездатності).

Рішенням господарського суду Сумської
області від 22.09.14 р. по справі № 920/1034/14
(суддя Резніченко О.Ю.) в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду
Сумської області не погодився,
звернувся до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 22 вересня 2014 р. по
справі №920/1034/14 повністю та прийняти
нове рішення, яким вимоги Сумського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності м. Суми
задовольнити.

В обґрунтування викладених вимог
позивач зазначає про те, що
взаємовідносини Сумського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та відповідача
знаходяться поза сферою дії Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» та глави 67 ЦК
України «Страхування», оскільки
пов'язані з відшкодуванням
позадоговірної шкоди. Позивач вважає,
оскільки за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності проведено
страхові виплати застрахованій особі
Усик Л.В., що знаходиться в
безпосередньому причинному зв'язку з
діями працівника відповідача,
правовідносини з якою не охоплюються
сферою загальнообов'язкового
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
тому витрачені позивачем кошти є для
нього шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК
України. З урахуванням наведеного,
позивач вказує на те, що до даних
правовідносин слід застосовувати
положення цивільного законодавства
щодо відшкодування шкоди, а саме: ст.ст.
1172, 1187, 1197 ЦК України.

Відповідачем 17.11.14 р. через канцелярію
суду (вх. № 10690) подане заперечення на
апеляційну скаргу позивача, в яких
відповідач вважає наведені позивачем
доводи необґрунтованими та
безпідставними. Просить рішення
господарського суду Сумської області
від 22.09.14 р. у справі № 920/1034/14 залишити
без змін, а апеляційну скаргу залишити
без задоволення. При цьому, відповідач
посилається на те, що позивач не
спростував факт тимчасової втрати
працездатності Усик Л.В. та не надав
доказів відсутності страхового
випадку, який є єдиною підставою
виникнення права на отримання
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.
Відповідач також вважає твердження
позивача про незаконність видачі листа
непрацездатності безпідставними,
оскільки вказаний документ виданий у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Крім того, відповідач просив
розглянути справу за відсутності
представника Державного закладу
"Лінійна поліклініка ст. Суми СТГО
"Південна залізниця".

Оскільки, всі сторони були належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду апеляційної скарги,
відповідач не скористався своїм правом
приймати участь у судовому засіданні,
передбаченим ст.22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов"язковою судом, а
участь в засіданні суду (як і інші
права, передбачені ст.22 ГПК України) є
правом, а не обов"язком сторони, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 17.12.2014 р.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
представника позивача, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги позивача без
задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими похованням"
встановлено право Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, як страховика, зокрема,
на здійснення перевірок
обґрунтованості видачі та продовження
листків непрацездатності
застрахованим особам.

Порядок і умови видачі, продовження та
обліку документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
здійснення контролю за правильністю їх
видачі визначені: Інструкцією про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасовому
непрацездатність громадян,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455
(далі - Інструкція); Положенням про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженим
наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 189 (далі
- Положення).

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було проведено перевірку
відповідача з питань обґрунтованості
видачі та продовження листків
непрацездатності застрахованим особам
в ДЗ "Лінійна поліклініка ст. Суми
Південня залізниця". В ході перевірки
позивач встановив порушення порядку
заповнення, необґрунтованої видачі та
продовження листка непрацездатності.

За результатами перевірки позивачем
одноособово була складена довідка від
23.12.2013 про результати планової
перевірки обґрунтованості видачі та
продовження листків непрацездатності
застрахованим особам в ДЗ "Лінінйна
поліклініка" ст. Суми СТГО.

Отже, на думку позивача, листок
непрацездатності № 676693 був виданий
лікарем неправомірно, необґрунтовано
та з порушенням п.1.7 Інструкції, п.п. 5.1.4,
5.1.5 Положення і відповідного
клінічного протоколу лікування хворих,
на підставі листка непрацездатності
відповідачем за 11 робочих днів була
виплачена допомога за рахунок коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
сумі 2 688,91 грн.

В зв'язку з чим позивач вважає, що в
результаті неправомірних дій лікаря,
який перебуває у трудових відносинах з
відповідачем, під час виконання ним
трудових обов'язків, які полягають в
необгрунтованій видачі та продовженні
листка непрацездатності застрахованій
особі, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
завдано шкоду в розмірі виплаченої
допомоги по тимчасовій
непрацездатності 2688,91 грн.

Вказані обставини стали підставою
звернення позивача до господарського
сду з даним позовом.

Вирішуючи даний господарський спір,
суд першої інстанції виходив з того, що
діяльність позивача - Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, як страховика,
регулюється спеціальним законом -
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими похованням" та
регулює відносини обов'язкового
особистого страхування. Ст. 28 вказаного
закону передбачає право страховика
здійснювати перевірки, однак не
передбачає права страховика, який
здійснив страхову виплату, зворотної
вимоги, тоді як передбачено
Конституцією України, державні органи
повинні діяти лише в межах Основного
Закону та законів України.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом. Зазначена норма міститься в
главі 82 Цивільного кодексу України й
регулює правовідносини щодо
відшкодування шкоди, передбачає право
регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав, що здійснення позивачем виплат
допомоги по тимчасовій
непрацездатності не у разі настання
страхового випадку не є шкодою в
розумінні ст.ст. 1166, 1172 Цивільного
кодексу України, а отже, відповідно
позивач не є особою, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, і тому
згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України не набуває права зворотної
вимоги до винної особи.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
неправомірними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог
погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам, суд апеляційної
інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, замовленими похованням" від
18.01.2001 року № 2240-ІІІ (Закон № 2240)
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення, у
зв'язку з втратою заробітної плати
(доходу) внаслідок тимчасової втрати
працездатності, вагітності та пологів,
часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із смертю застрахованої
особи або членів її сім'ї, а також
надання соціальних послуг за рахунок
бюджету Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності.

Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності є
органом, який здійснює керівництво та
управління загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, а також
здійснює контроль за використанням цих
коштів.

Відповідно до ст. 28 Закону Закону
України " Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування у
зв"язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами
замовленими похованням" від 18.01.2001 року
№ 2240-ІІІ Фонд має право здійснювати
перевірку обґрунтованості видачі та
продовження листків непрацездатності
застрахованим особам, порядок і умови
видачі, продовження та обліку листків
непрацездатності, здійснення контролю
за правильністю їх видачі
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом.

Відповідно до вищезазначеної статті
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 13.11.2001 р. № 455 затверджено
Інструкцію про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, яку
зареєстровано в Мін'юсті 04.12.2001 р. за
№ 1005/6196.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2240-ІІІ
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні. Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 2240-ІІІ
допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
настання неї такого страхового
випадку як тимчасова непрацездатність
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві.

Ч. 1 ст. 51 Закону № 2240-ІІІ встановлено, що
підставою для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах, є наданий у
встановленому порядку листок
непрацездатності, а в разі роботи за
сумісництвом копія листка
непрацездатності, засвідчена підписом
керівника і печаткою за основним
місцем роботи. Порядок і умови видачі,
продовження та обліку листків
непрацездатності, здійснення контролю
за правильністю їх видачі
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом.

Згідно з заявою-розрахунком
відокремленого підрозділу «Сумська
вагонна дільниця» ДП «Південна
залізниця» від 15.11.2013 р. за листком
непрацездатності АБШ № 676693, виданого
застрахованій особі Усик Л.В. з 18.09.2013 р.
по 07.10.2013 р., нарахована допомога по
тимчасовій непрацездатності за
рахунок коштів Фонду за 11 днів 2688,91 грн.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на
відшкодуванні матеріальної шкоди,
заподіяної Фонду на суму 2688,91 грн. в
зв'язку з необґрунтованою видачею
листка непрацездатності. Як стверджує
позивач, в ході перевірки позивач
встановив порушення порядку
заповнення, необґрунтованої видачі та
продовження листка непрацездатності, а
саме:

- в порушення п. 2.2 Інструкції листок
непрацездатності № 6766693 був виданий
лікарем відповідача на термін понад 5
календарних днів та в подальшому
продовжений одноособово лікарем, за
відсутності завідувача відділення;

- в порушення п.п. п. п. 5.1.4., 5.1.5 Положення
лікарем не було проведено необхідний
обсяг клініко-діагностичних обстежень
(не проведено рентгенологічне
обстеження хребта відповідно до
клінічного протоколу надання медичної
допомоги).

За результатами перевірки позивачем
одноособово була складена довідка від
23.12.2013 про результати планової
перевірки обґрунтованості видачі та
продовження листків непрацездатності
застрахованим особам в ДЗ "Лінінйна
поліклініка" ст. Суми СТГО.

Правовою підставою заявлених позовних
вимог позивачем визначено положення
ст. ст. 1166, 1172, 1192 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно п. 6 Рекомендацій Президії
Вищого господарського суду 04-5/239 від
29.12.2007 р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" відповідно до
статті 1172 ЦК України позивач повинен
довести, що шкода заподіяна
працівником відповідача саме під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням
та заподіянням шкоди і розмір
відшкодування.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Отже, за загальним принципом
цивільного права, особа, якій завдано
збитків в результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому, для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Отже до предмету доказування у даній
справі входить встановлення
протиправної поведінки відповідальних
осіб під час оформлення, видачі листка
непрацездатності, а також
відповідальних, які здійснюють
контроль за правильним нарахуванням і
своєчасною виплатою матеріального
забезпечення, розглядають підстави і
правильність видачі листків
непрацездатності, що стало причиною
завдання позивачу шкоди.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Проте, матеріали справи не містять
відповідних документів, на
підтвердження наявності підстав для
застосування до юридичної особи
відповідальності у вигляді
відшкодування шкоди, перш за все з
огляду на те що, довідка про результати
планової перевірки обґрунтованості
видачі та продовження листків
непрацездатності застрахованим особам
в ДЗ "Лінінйна поліклініка" ст. Суми
СТГО, в розумінні положень статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, не є належним та допустимим
доказом, що безумовно встановлює вину
відповідальних осіб стосовно видачі
листка непрацездатності.

Колегія суддів зазначає, що довідка
перевірки, на яку посилається позивач,
не може розцінюватися як юридична
форма рішення, тобто, офіційний
письмовий документ, який породжує
певні правові наслідки.

Оскільки, довідка не встановлює факт
протиправної поведінки, вини особи
(лікаря), викладені у ній обставини не
приймаються судом як беззаперечне
встановлення вини лікаря у
протиправній видачі листка
непрацездатності.

Отже, належного доказу, відносно лікаря
за неналежне виконання ним своїх
обов'язків, зокрема і відносно
безпідставної видачі листка
непрацездатності, який є предметом
цього спору, позивачем суду
представлено не було, як і інших
документів, які в силу своєї правової
природи можуть підтвердити наявність
такої вини в діях відповідальних осіб
медичної установи.

Згідно п. 8.3 Інструкції МОЗ України № 455
від 13.11.2001 р. „Про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян" за
порушення порядку видачі та заповнення
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, лікарі
несуть відповідальність згідно з
законодавством України.

Пунктом 8.5 вказаної Інструкції, у разі
виявлення порушень правил видачі,
зберігання, обліку документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
незадовільного стану експертизи
тимчасової непрацездатності,
лікувально-профілактичний заклад може
бути позбавлений права видавати
документи, що засвідчують тимчасову
непрацездатність, у встановленому
порядку.

Однак, позивачем не надано до суду
належних доказів в обґрунтування
позовних вимог, які б підтверджували
наявність вини та відповідно
притягнення до відповідальності у
відповідності до вимог діючого
законодавства, винних осіб медичної
установи, а також відповідальних, які
здійснюють контроль за правильним
нарахуванням і своєчасною виплатою
матеріального забезпечення,
розглядають підстави і правильність
видачі листків непрацездатності, що
стало причиною завдання позивачу
шкоди.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів зазначає, що позивачем не
доведено факту неправомірних дії
відповідача, які б завдали майнової
шкоди Фонду, що унеможливлює
застосування в даному випадку ст.ст. 1166,
1172 ЦК України.

За таких обставин, позивач ані під час
вирішення спору у господарському суді
Полтавської області, ані під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав жодного належного матеріального
доказу обґрунтованості та
правомірності своїх позовних вимог.
Тому, заявлені вимоги позивача, що
зазначені в апеляційній скарзі, не
підлягають задоволенню, а наведені на
їх підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Сумської області
від 22.09.2014 р. у справі № 920/1034/14.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст.ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності Сумського обласного
відділення залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 22.09.2014 р. у справі № 920/1034/14
залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 19.12.2014 р.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.