ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 грудня 2014 р. Справа №
903/1014/14

за позовом малого приватного
підприємства "Вега", м. Сєвєродонецьк,
Луганська область

до фізичної особи-підприємця Смолинця
Федора Дмитровича, м. Любомль,
Волинська область

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Жук Віталій Васильович,
с.Глинянка, Любомльського району,
Волинської області

про стягнення 134801,93 грн.

Суддя Вороняк А. С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

від третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: н/з

Відповідно до п.8 ст.811 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у зв'язку з неявкою у
судове засідання всіх учасників
судового процесу фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: мале приватне підприємство
"Вега" звернулося з позовом до фізичної
особи-підприємця Смолинця Федора
Дмитровича, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Жук Віталій Васильович про стягнення
134801,93 грн., з них 78096,93 грн. - залишок від
суми спричиненого матеріального
збитку, не покритого лімітом
відповідальності страхової компанії
по автомобілі марки "SKANIA" держ.номер
ВВ9646АР, 56705,00 грн. - залишок від суми
спричиненого матеріального збитку, не
покритого лімітом відповідальності
страхової компанії по причепу марки
"WIELTON" держ.номер ВВ6360ХХ та судових
витрат по справі.

Як правову підставу позовних вимог
позивач визначив ст.ст.1172, 1187, 1188, 1194
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що з вини водія ФОП
Смолинця Федора Дмитровича - Жука
Віталія Васильовича, який керував
транспортним засобом моделі "MAN"
держ.номер АС6574ВС з причепом марки
"SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ та порушив
п.13.1 правил дорожнього руху України, а
саме - не дотримався безпечної
дистанції, зіткнувся з автомобілем
марки "SKANIA" держ.номер ВВ9646АР та
причепом марки "WIELTON" держ.номер ВВ6360ХХ,
котрі належать МПП "Вега" сталася ДТП.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 15.10.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 05.11.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 05.11.2014р. розгляд
справи відкладено на 26.11.2014р.. Також
даною ухвалою було залучено до участі у
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Жука Віталія Васильовича, викликано в
судове засідання для дачі пояснень та
надання документів працівника
(уповноваженого представника) ПрАТ "СК
"УНІКА", зобов'язано управління
державної автомобільної інспекції
УМВС України у Волинській області
надати суду відомості щодо реєстрації
(інформацію, щодо власника) автомобіля
марки "MAN" держ.номер АС6574ВС та причепа
марки "SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 26.11.2014р. розгляд
справи відкладено на 10.12.2014р.. Також
даною ухвалою повторно викликано в
судове засідання для дачі пояснень та
надання документів працівника
(уповноваженого представника) ПрАТ "СК
"УНІКА".

08.12.2014р. від представника ПрАТ "СК
"УНІКА" із супровідним листом надійшли
звіт про оцінку вартості матеріальної
шкоди завданої власнику КТЗ №15С/11/13,
звіт про оцінку вартості матеріальної
шкоди завданої власнику КТЗ №16С/11/13;
страхові поліси, що діяли у 2013р.,
укладених із Смолинцем Ф.Д.

10.12.2014р. від позивача електронним
повідомленням №1 надійшла заява в якій
просив провести судове засідання без
участі їх представника у зв'язку із
відновленням обстрілів блокпостів в
районі м. Сєвєродонецьк та прилеглих
територій, що загрожує життю та
здоров'ю представника позивача при
виїзді з міста.

Позивач в судове засідання 10.12.2014р. не
з'явився, компетентного представника
не направив.

Відповідачем всупереч вимог ухвал
господарського суду від 15.10.2014р., від
05.11.2014р. та 26.11.2014р. не було представлено
суду письмових пояснень та
витребуваних документів,
компетентного представника в судове
засідання 10.12.2014р. ФОП Смолинець Ф.Д. не
направив, проте був належним чином
повідомлене про місце і час розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №843 від 04.12.2014р..

Працівник (уповноважений представник)
ПрАТ "СК "УНІКА" в судове засідання
10.12.2014р. не з'явився, проте ПрАТ "СК
"УНІКА" було належним чином повідомлене
про місце і час розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№046 від 04.12.2014р.

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Жук Віталій Васильович
в судове засідання 10.12.2014р. не з'явився,
компетентного представника не
направив, письмових пояснень та
витребуваних документів не надав.

Відміткою на ухвалі господарського
суду Волинської області від
26.11.2014р.(а.с.88 на звороті ) та списком
рекомендованої кореспонденції
господарського суду Волинської
області від 28.11.2014р. стверджується
відправлення даної ухвали третій особі
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Жуку В.В.

В разі якщо ухвалу у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом (пп.3.9.1 п.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р.).

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ст.87 ГПК
України.

На підставі викладеного суд вважає, що
вжив усіх необхідних заходів для
повідомлення сторін про час слухання
справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК
України, справу розглянуто за наявними
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

встановив:

30.10.2013р. о 07 год.40 хв., на 198 км. + 800 метрів
автомобільної дороги Київ-Чоп (М06) в
Житомирській області,
Червоноармійського району сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів моделі "MAN"
держ.номер АС6574ВС з причепом марки
"SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ та автомобіля
марки "SKANIA" держ.номер ВВ9646АР з причепом
марки "WIELTON" держ.номер ВВ6360ХХ.

Зіткнення транспортних засобів
сталося з вини водія Жука Віталія
Васильовича (27.10.1985р. народження,
посвідчення водія АСВ №024927), який
керував транспортним засобом моделі
"MAN" держ.номер АС6574ВС з причепом марки
"SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ та порушив
п.13.1 правил дорожнього руху України, а
саме - не дотримався безпечної
дистанції, що призвело до зіткнення з
автомобілем марки "SKANIA" держ.номер
ВВ9646АР та причепом марки "WIELTON"
держ.номер ВВ6360ХХ, що підтверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення серії АГ2 №610931 від
30.10.2013р. складеним працівником ВДАІ
Червоноармійського РВ УМВС України в
Житомирській області Троценко
В.М.(а.с.19), схемою наслідків
дорожньо-транспортної пригоди
додатком до протоколу серії АГ
№2610931(а.с.20), поясненнями водіїв(а.с.21-22)
та даними про пошкодження транспортних
засобів(а.с.23).

Автомобіль марки "SKANIA" держ.номер
ВВ9646АР та причеп марки "WIELTON" держ.номер
ВВ6360ХХ належать позивачу - МПП "Вега", що
стверджується свідоцтвами про
реєстрацію транспортного
засобів(а.с.15-18).

05.06.2014р. постановою Апеляційного суду
Волинської області водія Жука В.В. було
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП і у зв'язку із
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення
передбачених ст.38 КУпАП закрито
провадження у справі на підставі п.7
ст.247 КУпАП (а.с.26-28).

Згідно приписів ст.35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони. Рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Таким чином судом встановлено, що ДТП
30.10.2013р. сталося з вини гр. Жука В.В., цей
факт встановлено і визнано таким, що не
потребує повторного та додаткового
доказування.

Згідно наданих представником ПрАТ "СК
"УНІКА" звітів про оцінку вартості
матеріальної шкоди завданої власнику
КТЗ №15С/11/13 та КТЗ №16С/11/13
стверджується, що матеріальний збиток
заподіяний власнику автомобіля марки
"SKANIA" держ.номер ВВ9646АР в наслідок ДТП
склав 128096,93 грн. та матеріальний збиток
заподіяний власнику причепу марки
"WIELTON" держ.номер ВВ6360ХХ в наслідок ДТП
склав 106705 грн.(а.с.92-115).

Згідно п.п.22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Страховою компанією ПрАТ "СК "УНІКА"
була відшкодована позивачу
матеріальна шкода у розмірі 100000 грн.(50000
грн. за пошкодження автомобіля марки
"SKANIA" держ.номер ВВ9646АР та 50000 грн. за
пошкодження причепа марки "WIELTON"
держ.номер ВВ6360ХХ).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини, спричинення майнової
(матеріальної) та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду передбачені
статтею 1166 ЦК України, відповідно до
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вищезазначеної статті для
застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.

Щодо посилання позивача на ч.2 ст.1187 ЦК
України в якій зазначено, що шкода,
заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, суд зазначає
наступне.

Згідно наданих 20.11.2014р. управлінням
державної автомобільної інспекції
УМВС України у Волинській області
відомостей щодо реєстрації
(реєстраційні картки) автомобіля марки
"MAN" держ.номер АС6574ВС та причепа марки
"SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ(а.с.81-82)
власником зазначених транспортних
засобів є фізична особа Смолинець
Федір Дмитрович, а не фізична
особа-підприємець Смолинець Федір
Дмитрович до якого подано позов.

Згідно абз.2 п.6 Постанови Кабміну
України від 07.09.1998р. №1388 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» (із змінами та
доповненнями), транспортні засоби, що
належать фізичним особам-підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Отже вказані автомобіль та причеп
зареєстровані за фізичною особою, а
позивачем не обґрунтовано, що
власником автомобіля марки "MAN"
держ.номер АС6574ВС та причепа марки
"SCHMITZS01" держ.номер АС9569ХХ є фізична
особа-підприємець Смолинець Ф.Д..

Даний факт також стверджується
записами в бланку із даними про
пошкодження транспортних засобів(а.с.23)

Фізична особа та фізична особа
підприємець це два різних поняття.
Поняття "фізична особа" міститься в
главі 4 ЦК України, а поняття "фізична
особа-підприємець" в главі 5 ЦК України.

Згідно ст.24 ЦК України людина, як
учасник цивільних відносин вважається
фізичною особою.

Згідно ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа
здійснює своє право на підприємницьку
діяльність за умови її державної
реєстрації в порядку, встановленому
законом.

З вищевикладеного слідує, що фізичною
особою є кожна людина, а фізичною
особою підприємцем є лише та особа, яка
пройшла державну реєстрацію на право
здійснювати підприємницьку діяльність
та яка отримала свідоцтво про державну
реєстрацію.

Згідно ст.51 ЦК України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються нормативно -
правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

У фізичної особи та фізичної
особи-підприємця різні права та
обов'язки.

Отже, враховуючи вищевикладене,
позивач необґрунтовано звернувся з
позовною заявою про відшкодування
матеріальних збитків саме з ФОП
Смолинця Ф.Д., оскільки матеріалами
справи не підтверджується, що ФОП
Смолинець Ф.Д. є власником зазначених
транспортних засобів.

Щодо посилання позивача на ч.1 ст.1172 ЦК
України, в якій зазначено, що юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, а також послання
на постанови Любомльського районного
суду від 14.01.2014р. та Апеляційного суду
Волинської області від 05.06.2014р. в яких у
вступних частинах зазначено гр.Жука
В.В. водієм ФОП Смолинця Ф.Д., суд
зазначає наступне.

У даних постановах встановлений факт
вчинення гр.Жуком В.В. правопорушення,
який підтверджений матеріалами
адміністративної справи, а тому суди
встановили в діях гр.Жука В.В. ознаки
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП.

Твердження позивача, що гр.Жук В.В.
працював водієм (на час скоєння ДТП) на
ФОП Смолинця Ф.Д. не приймаються судом,
оскільки таких доказів позивачем не
надано. Даний факт необхідно
обґрунтовувати позивачу на загальних
підставах доказування. Аналогічна
позиція відображена у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.02.2012р. "Узагальнення судової
практики розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010 - 2011 роках", а саме у
постанові Верховного Суду України від
09.06.2010р. в справі №6-11887св10.

Додатково суд зазначає, що за шкоду,
завдану працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових)
обов'язків відповідальність настає для
юридичної чи фізичної особи, з якою
працівник перебуває у трудових
відносинах (ст.1172 ЦК України). Тобто
суб'єктами відповідальності
виступають юридична чи фізична особи,
але не фізична особа-підприємець.

Окрім цього, згідно ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, докази та пояснення
представника позивача, господарський
суд, оцінюючи подані сторонами докази
за своїм переконанням, що ґрунтується
на всебічному й об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності та враховуючи,
що позивач, в порушення ст.33 ГПК
України, належним чином не довів ті
обставини на які він посилається в
позові, а саме, що гр.Жук В.В. працював у
ФОП Смолинця Ф.Д. на час скоєння ДТП, та
саме ФОП Смолинець Ф.Д. являється
власником транспортних засобів, який
зобов'язаний відшкодувати позивачу
матеріальну шкоду в сумі 134801,93 грн..
Прийшов до переконання, що вимоги
позивача є необґрунтованими, не
відповідають, як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, у
зв'язку з чим право чи інтерес позивача
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав необґрунтованості позовних
вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК
України при відмові в позові
покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

У позовних вимогах малого приватного
підприємства "Вега" до фізичної
особи-підприємця Смолинця Федора
Дмитровича, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Жук Віталій Васильович про стягнення
134801,93 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складено

15.12.2014

Суддя
А. С. Вороняк