ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Справа № 914/1721/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Катеринчук
Л.Й. (доповідача), Поліщука
В.Ю.розглянувши касаційну скаргуПАТ
"Брокбізнесбанк" в особі уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ
"Брокбізнесбанк" Куреного Олександра
Вікторовичана постанову та
рішенняЛьвівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 року
господарського суду Львівської
області від 24.06.2014 рокуу справі
господарського суду № 914/1721/14
Львівської областіза позовом
Громадської організації "Львівська
обласна асоціація інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів
України"до ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі
Львівського головного
регіонального відділенняпростягнення
30 594, 07 грн. заборгованості за Договором
банківського строкового вкладу
"Стандарт" №3 від 05.02.2014 рокув судовому
засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк"
Куреного Олександра Вікторовича: Шпак
Т.Г. (довіреність №412/03 від 14.08.2014 року),
Громадської організації "Львівська
обласна асоціація інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів
України": не з'явилися.В С Т А Н О В И В :

15.05.2014 року Громадська організація
"Львівська обласна асоціація інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів України"
(далі - позивач) звернулася до
господарського суду Львівської
області з позовом до ПАТ
"Брокбізнесбанк" в особі Львівського
головного регіонального відділення
(далі - відповідача) про стягнення
грошових коштів на суму 30 594, 07 грн., з
яких 30 000 грн. - сума депозиту, яку
позивачу не було повернено по
закінченню строку Договору
банківського строкового вкладу
"Стандарт" №3 від 05.02.2014 року у зв'язку із
запровадженням у відповідача, як
неплатоспроможного банку, тимчасової
адміністрації, 431, 50 грн. - процентів за
депозитом, та 162, 57 грн. - 3% річних за
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання з виплати спірних
грошових коштів (а.с. 6 - 15).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 24.06.2014 року
(суддя Кидисюк Р.А.) позов задоволено,
стягнено з відповідача на користь
позивача 30 000 грн. суми депозиту, 431, 50
грн. процентів за депозитом та 162, 57 грн.
- 3% річних, стягнено з відповідача в
доход Державного бюджету України 1 827
грн. судового збору (а.с. 48 - 51).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення суду першої
інстанції від 24.06.2014 року та прийняти
нове рішення про відмову в позові,
мотивуючи тим, що вимоги позивача, який
є кредитором відповідача, щодо виплати
коштів за договором банківського
вкладу (депозиту), строк дії якого
закінчився, не можуть бути виконані
відповідачем в силу положень Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", у зв'язку із
запровадженням стосовно
банку-відповідача тимчасової
адміністрації.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Давид Л.Л., судді: Данко Л.С.,
Кордюк Г.Т.) апеляційну скаргу
відповідача залишено без задоволення,
а рішення господарського суду
Львівської області від 24.06.2014 року у
даній справі - без змін (а.с. 88 - 93).

Не погоджуючись з прийнятими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного суду
від 22.09.2014 року та рішення суду першої
інстанції від 24.06.2014 року, прийняти у
справі нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
аргументуючи порушенням судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, зокрема, статей 1,
2, 36, 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
статті 5 Закону України "Про судовий
збір", а також неповнотою дослідження
обставин, що мають значення для
правильного вирішення даного спору.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 07.11.2014 року зазначену
касаційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд у
судовому засіданні на 02.12.2014 року о 12
год. 45 хв.; ухвалою суду касаційної
інстанції від 02.12.2014 року строк
розгляду касаційної скарги продовжено
на 15 днів та відкладено її розгляд на
09.12.2014 року о 12 год. 45 хв.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку постанову
апеляційного суду від 22.09.2014 року та
рішення суду першої інстанції від
24.06.2014 року на предмет повноти
встановлених обставин справи та
правильності їх юридичної оцінки,
перевіривши застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
вислухавши представника відповідача,
дійшла висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
касаційної скарги, виходячи з такого.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 статті 510 ЦК України
передбачено, що сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до частини 1 статті 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 1058 ЦК
України, за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). За договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Отже, фізична або юридична особа, яка
внесла кошти на депозит в установі
банку, є кредитором банку з майновими
вимогами щодо одержання процентів або
іншого доходу, обумовленого договором
банківського вкладу, за користування
банком грошовими коштами вкладника, а
також повернення суми вкладу після
закінчення строку дії договору
банківського вкладу (депозиту) або на
першу вимогу вкладника.

Згідно з частиною 3 статті 1058 ЦК
України, до відносин банку та вкладника
за рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Статтею 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
яким встановлюються повноваження,
порядок виплати Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)
відшкодування за вкладами, а також
регулюються відносини між Фондом,
банками, Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків, врегульовані
наслідки запровадження щодо банку
тимчасової адміністрації.

Так, згідно з частинами 5, 6 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: 1) задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку; 2)
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку; 4) зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом; 5)
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами. Обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється, зокрема, на зобов'язання
банку щодо виплати коштів за вкладами
вкладників за договорами, строк яких
закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" до вкладників віднесено фізичних
осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), які
уклали або на користь яких укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або які є
власниками іменного депозитного
сертифіката.

Отже, на зобов'язання банку з виплати
коштів юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за договорами
банківського вкладу (депозиту)
поширюються передбачені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" обмеження щодо задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку
під час тимчасової адміністрації,
запровадженої щодо неплатоспроможного
банку.

Згідно з положеннями статті 2 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань, є кредитором
банку.

Відтак, після запровадження Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
тимчасової адміністрації стосовно
неплатоспроможного банку з метою
виведення його з ринку та в подальшому
відкликання Національним банком
України банківської ліцензії та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
банку здійснюється в порядку,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", який є спеціальним та
застосовується переважно перед
нормами цивільного (господарського)
законодавства.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" передбачено, що з дня призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію банку, зокрема, банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси; строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав.

Згідно з пунктом 20.9. Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України №492 від 12.11.2003 року (зі
змінами та доповненнями), після
прийняття Національним банком рішення
про відкликання в банку банківської
ліцензії (власником банку рішення про
ліквідацію банку) і призначення
ліквідатора поточні та вкладні
(депозитні) рахунки клієнтів
закриваються ліквідатором банку.

Відповідно до частини 3 статті 1075 ЦК
України, залишок грошових коштів на
рахунку видається клієнтові або за
його вказівкою перераховується на
інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Отже, у зв'язку із прийняттям
Національним банком України рішення
про відкликання банківської ліцензії
та припинення банку як юридичної особи,
в банку виникає зобов'язання щодо
видачі вкладнику його грошових коштів,
внесених ним на банківський рахунок як
депозит, а також виплати процентів,
нарахованих на суму вкладу (депозиту).
Відтак, владник, який є кредитором
банку на суму вкладу та процентів за
користування вкладом, вправі заявити
уповноваженій особі Фонду на
ліквідацію банку про свої вимоги до
банку-боржника у строк, встановлений
частиною 5 статті 45 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

При цьому, задоволення вимог окремих
кредиторів поза межами процедури
ліквідації банку порушує в цілому
баланс інтересів кредиторів банку та
не узгоджується з положеннями Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", якими
передбачено, що під час ліквідаційної
процедури неплатоспроможного банку
визначається загальна сума його
заборгованості перед кредиторами
(пасив), формується ліквідаційна маса
банку (актив) та здійснюється її
реалізація з подальшим спрямуванням
коштів, одержаних від продажу майна
банку, на погашення акцептованих
(визнаних) вимог кредиторів в порядку
черговості відповідно до статті 52
цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 33 та
частини 2 статті 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 05.02.2014 року
позивачем (вкладник) та відповідачем
(банк) укладено Договір банківського
строкового вкладу "Стандарт" №3, згідно
з яким сторони погодили, що вкладник
розміщує, а банк приймає тимчасово
вільні грошові кошти на суму 30 000 грн.
(депозит) на умовах та в порядку,
встановлених цим Договором, на строк з
05.02.2014 року по 11.03.2014 року або по дату, що
визначається згідно з пунктом 4.8. цього
Договору, у випадку настання обставин,
зазначених в пункті 4.8. цього Договору;
за користування депозитом банк сплачує
вкладнику проценти у валюті депозиту
із розрахунку 15% річних, якщо інше не
передбачено умовами цього Договору
(пункти 1.1. - 1.4. договору) (а.с. 10 - 12).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, на виконання умов
пунктів 2.1. - 2.3. зазначеного Договору,
відповідач відкрив позивачу вкладний
(депозитний) рахунок №5007, на який
позивачем (вкладником) було
перераховано грошові кошти в розміром
30 000 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №14 від 06.02.2014 року, копія
якого долучена до матеріалів справи
(а.с. 13).

Суди встановили, що згідно з пунктами
6.1., 6.2. Договору, банк зобов'язався
повернути позивачеві всю суму депозиту
в останній день його розміщення шляхом
перерахування на поточний рахунок
вкладника №1201, відкритий у ПАТ ЛФ
"Укрсоцбанк" МФО 300023 без надання
вкладником відповідного платіжного
доручення на перерахування грошових
коштів, а також перерахувати в день
повернення депозиту, в день
дострокового повернення депозиту (його
частини) шляхом перерахування на
зазначений поточний рахунок вкладника
нараховані проценти.

Судами встановлено, що в порушення
взятих на себе зобов'язань відповідач
не виплатив позивачу суму вкладу та
проценти за вкладом, у зв'язку із
введенням щодо банку відповідача на
підставі рішення Виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб №9 від 28.02.2014 року тимчасової
адміністрації з 03.03.2014 року строком на 3
місяці з метою виведення
неплатоспроможного банку з ринку, що
стало підставою для звернення позивача
до банку-відповідача з позовом у даній
справі.

Також, судами встановлено, що 28.02.2014
року введено тимчасову адміністрацію
щодо відповідача, а Постановою
Правління Національного банку України
№339 від 10.06.2014 року з 11.06.2014 року
відкликано банківську ліцензію,
генеральну ліцензію ПАТ
"Брокбізнесбанк" на здійснення
валютних операцій та ініційовано його
ліквідацію; в подальшому, рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №45
від 11.06.2014 року розпочато ліквідацію
ПАТ "Брокбізнесбанк", призначено
уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк"
Куреного Олександра Вікторовича на
період з 11.06.2014 року по 10.06.2015 року
включно (а.с. 29-31, 37).

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що спеціальні норми
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
які визначають порядок виведення
неплатоспроможних банків з ринку та
процедуру їх ліквідації,
застосовуються лише до
вкладників-фізичних осіб. При цьому,
суди зазначили, що хоча механізм
виконання банком, що ліквідується,
зобов'язань перед кредиторами є
відмінним від загального порядку
виконання зобов'язань згідно
цивільного законодавства, перехід до
ліквідації неплатоспроможного банку
не позбавляє його обов'язку щодо
належного виконання зобов'язань перед
клієнтами, зокрема, юридичними
особами-вкладниками за договорами
банківського вкладу (депозиту).

Відтак, суди дійшли висновку про
обрання позивачем належного способу
захисту свого порушеного права шляхом
пред'явлення позову у даній справі про
стягнення з відповідача (банку)
належної позивачу (вкладнику) суми
вкладу та процентів за вкладом, строк
виплати яких за умовами договору
банківського вкладу настав, а також 3%
річних від простроченої суми боргу.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України не погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
та вважає їх передчасними, оскільки при
прийнятті оскаржуваних судових рішень
суди не взяли до уваги обставин того, що
з 11.06.2014 року Національним банком
України розпочато процедуру
ліквідації банку-відповідача як
юридичної особи одночасним
відкликанням його банківської
ліцензії, за відсутності якої
відповідач, як банківська установа, не
вправі здійснювати банківську
діяльність, в тому числі такі
банківські операції як закриття
поточних рахунків та повернення
вкладникам залишку коштів на цих
рахунках (їх перерахування на поточні
рахунки вкладників, відкриті в інших
банківських установах).

При цьому, колегія суддів касаційного
суду зазначає про те, що введення
Національним банком України процедури
ліквідації банку-відповідача зумовило
настання для позивача, як володільця
вкладу (депозиту), розміщеного на
рахунку, відкритому у відповідача,
відповідних правових наслідків,
зокрема, щодо виникнення спеціальної
процедури заявлення майнових вимог до
банку та їх задоволення в порядку та
черговості, передбачених Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Відтак, висновки судів першої та
апеляційної інстанції про можливість
задоволення вимог окремого
кредитора-юридичної особи, заявлених
поза межами ліквідаційної процедури
банку, не відповідають положенням
чинного законодавства України, що
регулює процедуру виведення
неплатоспроможних банків з ринку та їх
ліквідації, оскільки в такому випадку
активи з банку виводяться, а
заборгованість третіх осіб перед
банком збільшується, що порушує
принцип пріоритетності зобов'язань
неплатоспроможного банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Колегія суддів касаційного суду вважає
за необхідне зазначити, що рішення
суду, як найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав та свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права, у
зв'язку з чим суди повинні неухильно
додержуватися вимог про законність та
обґрунтованість рішення у справі.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" №6 від 23.03.2012 року
роз'яснено про те, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.
Господарським судам слід виходити з
того, що рішення може ґрунтуватись лише
на тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. При цьому,
необхідно мати на увазі, що згідно зі
статтею 43 ГПК України наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що суди попередніх
інстанцій, всупереч положенням статей
33, 34, 43, 101 ГПК України, неповно дослідили
фактичні обставини справи, що вплинуло
на їх юридичну оцінку, а, відповідно, і
на правильність застосування до
спірних правовідносин норм
матеріального права, у зв'язку з чим
дійшли передчасних висновків про
задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України,
діючи в межах повноважень суду
касаційної інстанції, згідно статей 1115,
1119 ГПК України, вважає, що оскаржувані
постанова Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 року та
рішення господарського суду
Львівської області від 24.06.2014 року
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягають скасуванню, а справа
№914/1721/14 - переданню на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду першої
інстанції належить із застосуванням до
спірних правовідносин норм
матеріального права, які визначають
процедуру ліквідації банків, порядок
та черговість задоволення вимог їх
кредиторів, дослідити обставини
справи, перевірити чи реалізував
позивач, як кредитор, своє право на
заявлення уповноваженій особі Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію відповідача грошових вимог
до банку-боржника, в тому числі вимог
щодо виплати спірної суми депозиту та
процентів за депозитом, в порядку та у
строки, передбачені Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", встановити обставини
наявності у ПАТ "Брокбізнесбанк" права
на здійснення банківської діяльності,
зокрема, банківських операцій щодо
закриття вкладних (депозитних)
рахунків клієнтів та виплати
вкладникам залишку коштів на цих
рахунках або їх перерахування на
рахунки вкладників, відкриті в інших
банківських установах, та з огляду на
встановлене дійти висновку про
можливість задоволення (відхилення)
позову вкладника про стягнення з
відповідача як банку, що ліквідується,
вкладу за договором банківського
вкладу (депозиту), строк дії якого
закінчився, та процентів за вкладом
поза межами ліквідаційної процедури
банку.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ПАТ
"Брокбізнесбанк" в особі уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ
"Брокбізнесбанк" Куреного Олександра
Вікторовича задовольнити частково.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
22.09.2014 року та рішення господарського
суду Львівської області від 24.06.2014 року
у справі №914/1721/14 скасувати.

Справу №914/1721/14 передати на новий
розгляд до господарського суду
Львівської області.

Головуючий
Н.Г. Ткаченко

Судді
Л.Й. Катеринчук

В.Ю. Поліщук