номер провадження справи 4/127/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014
Справа №908/4589/14

за позовом Дочірнього підприємства
"ЕКРАН-віконні конструкції" Товариства
з обмеженою відповідальністю "Екран",
(82400, Львівська область, м. Стрий, вул.
Сколівська, буд. 7-Б)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж", (83001,
м. Донецьк, вул. Челюскінців,
буд. 69-А; 83023, м. Донецьк, вул. Харитонова,
буд. 2)

про стягнення 431152,58 грн. основного
боргу за договором №18-ІІ/05/11 від
03.05.2011 р., 54151,48 грн. пені, 43237,13 грн. 3 %
річних і 81769,71 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - Макота В.М., довіреність
№524 від 17.03.2014 р.;

від відповідача - не з'явився.

04.11.2014р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Дочірне підприємство "ЕКРАН-віконні
конструкції" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екран", Львівська
область, м. Стрий з позовною заявою до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж", м.
Донецьк про стягнення 431152,58 грн.
основного боргу за договором № 18-ІІ/05/11
від 03.05.2011 р., 32247,85 грн. пені, 37598,86 грн. 3 %
річних і 55618,63 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу.

Статтею 1 Закону України від 12.08.2014 р. №
1632-VII "Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" встановлено, що у зв'язку з
неможливістю здійснювати правосуддя
окремими судами в районі проведення
антитерористичної операції змінено
територіальну підсудність судових
справ, підсудних розташованим в районі
проведення антитерористичної операції
таким судам, та зобов'язано забезпечити
розгляд: господарських справ,
підсудних господарським судам,
розташованим в районі проведення
антитерористичної операції, -
господарськими судами, що визначаються
головою Вищого господарського суду
України.

Розпорядженням Вищого господарського
суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про
зміну територіальної підсудності
господарських справ" у зв'язку з
неможливістю здійснювати правосуддя
господарськими судами Донецької і
Луганської областей, Донецьким
апеляційним господарським судом у
районі проведення антитерористичної
операції на підставі ст. 1 Закону
України "Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" встановлено, що розгляд
господарських справ, підсудних
господарському суду Донецької області,
здійснюється господарським судом
Запорізької області.

У відповідності до п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 у разі
неможливості передачі матеріалів
справи відповідно до встановленої
згідно із Законом України "Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" підсудності вчинення
необхідних процесуальних дій
здійснюється за документами і
матеріалами, поданими учасниками
судового процесу, за умови, що такі
документи і матеріали є достатніми для
ухвалення відповідного судового
рішення.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 04.11.2014р.,
порушено провадження у справі № 908/4589/14,
справі присвоєно номер провадження
4/127/14, судове засідання призначено на
26.11.2014р., у сторін витребувані документи
і докази, необхідні для вирішення
спору. Ухвалою суду від 26.11.2014р., на
підставі ст. 77 ГПК України, розгляд
справи відкладено на 17.12.2014р.

В судовому засіданні 17.12.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено, на
підставі ст. 85 ГПК України, вступну і
резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника
позивача розгляд справи здійснювався
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

05.12.2014 р. на адресу господарського суду
Запорізької області від позивача
надійшла заява про збільшення позовних
вимог, якою посилаючись на ст. 22 ГПК
України, позивач збільшує періоди
нарахування штрафних санкцій за
неналежне виконання прийнятих на себе
зобов'язань за договором № 18-ІІ/05/11 від
03.05.2011 р. та просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж" 431152,58
грн. основного боргу за договором №
18-ІІ/05/11 від 03.05.2011 р., 54151,48 грн. пені, 43237,13
грн. 3 % річних і 81769,71 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 ГПК
України в цій частині, відмовитися від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

В пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що
збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру.

Враховуючи викладене, розглянувши
заяву позивача, від 05.12.2014 р., ухвалу
суду від 04.11.2014р. про порушення
провадження у справі № 908/4589/14 та ухвалу
суду від 26.11.2014р. про відкладення
розгляду справи № 908/4589/14 та матеріали
справи, суд дійшов висновку, що заява
про збільшення позовних вимог подана
позивачем у відповідності до приписів
ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам
чинного процесуального законодавства,
не порушує прав та охоронюваних
законом інтересів сторін, а тому
приймається судом до розгляду.

Таким чином, в судовому засіданні 17.12.2014
р. судом розглянуті та вирішені по суті
позовні вимоги про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж" 431152,58
грн. основного боргу за договором №
18-ІІ/05/11 від 03.05.2011 р., 54151,48 грн. пені, 43237,13
грн. 3 % річних і 81769,71 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу.

Позивач в судовому засідані 17.12.2014р.
підтримав заявлені позовні вимоги, які
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, ґрунтуються на
положеннях ст., ст. 509, 526, 551, 610-612, 625 ЦК
України та полягають в наступному.
03.05.2011 року сторонами у справі був
укладений договір №18-ІІ/05/11. Згідно з
умовами п.1.1 Договору - Постачальник
зобов'язується поставити у власність
Покупця матеріали (надалі товар)
індивідуальні характеристики якого,
кількість та якість визначені в
Специфікаціях, а Покупець
зобов'язується прийняти його та
своєчасно оплачувати товар на умовах ,
які визначені в даному Договорі.
Розділом 5 Договору встановлено, що
протягом 7 днів, з моменту підписання
даного Договору, Покупець оплачує
аванс у розмірі 50% від вартості
Договору, зазначеної в п.2.2 Договору,
наступні 50% від суми вартості
конкретної партії товару, Покупець
зобов'язаний оплатити протягом 14
календарних днів з моменту поставки
товару. Згідно видаткових накладних
№230а від 29.06.2011р., №412а від 25.07.2011р.,
№518а від 22.08.2011р., №9297/198 від 20.09.2011р.,
№11954д від 18.10.2011р., позивач здійснив
постачання товару відповідачу на
загальну суму 10044788,45 грн. Товар
прийнятий відповідачем повністю, що
підтверджується вищевказаними
накладними. Відповідачем було
проведено часткову оплату
поставленого товару на загальну суму
9613635,87грн. Таким чином, заборгованість
відповідача складає 431152,58 грн. З
урахуванням викладеного, позивач
просить суд позов задовольнити
повністю, стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донспецмонтаж", м. Донецьк 431152,58грн.
основного боргу за договором №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011 р., 54151,48 грн. пені, 43237,13 грн. 3 %
річних і 81769,71 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу.

Відповідач в жодне судове засідання не
прибув, про визнання позову не заявив,
відзив на позовну заяву, витребувану
ухвалою суду по справі документи і
матеріали суду не надав, про поважність
причин неявки уповноваженого
представника суд не попереджав.

Згідно зі ст. 93 ЦК України
місцезнаходження юридичної особи
визначається місцем її державної
реєстрації, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно Спеціального Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на
19.11.2014р., юридичною адресою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донспецмонтаж" () є: 83001,
м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 69-А, що
відповідає юридичній адресі
відповідача, зазначеній у позовній
заяві.

Ухвала суду від 04.11.2014р. про порушення
провадження у справі № 908/4589/14, яка
направлялася на зазначену адресу
відповідача, на адресу господарського
суду Запорізької області не
поверталася. Ухвала суду від 19.03.2014р.
про відкладення розгляду справи
№908/4589/14, повернулася на адресу
господарського суду Запорізької
області на підставі листа Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 01.12.2014р.
№04-19-1676, у зв'язку із неможливістю
вручення поштових відправлень в зоні
проведення антитерористичної
операції, про що в матеріалах справи
міститься відповідний акт, про що
господарським судом складено Акт від
03.12.2014р., який міститься в матеріалах
справи № 908/4589/14.

Крім того, 09.12.2014 р. на відомий з
матеріалів справи телефон Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донспецмонтаж" направлялася
телефонограма господарського суду
Запорізької області щодо повідомлення
відповідача про дату, час і місце
проведення судового засідання у справі
№ 908/4589/14, однак телефонограма прийнята
не була, оскільки телефонний номер не
відповідав.

Також, 09.12.2014 р. інформація про час і
місце судового засідання справи
№908/4589/14 була розміщена на сторінці
господарського суду Запорізької
області (у розділі "Новини та події
суду") офіційного веб-порталу "Судова
влада в Україні" в мережі Інтернет
(www.court.gov.ua).

За таких обставин, суд вважає, що ним
вжиті достатні та всі можливі заходи
для повідомлення відповідача про дату,
час та місце розгляду справи № 908/4589/14.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, та у зв'язку
із спливом процесуальних строків
розгляду справи, суд вирішив за
доцільне розглянути справу по суті за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті,
за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи у їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2011р. Дочірнім підприємством
"ЕКРАН-віконні конструкції" Товариства
з обмеженою відповідальністю "Екран"
(позивачем у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Донспецмонтаж" (відповідачем у справі)
був укладений Договір №18-ІІ/05/11 (далі за
текстом - Договір).

За умовами Договору позивач
(Постачальник) зобов'язується
поставити у власність Покупця
матеріали (надалі товар) індивідуальні
характеристики якого, кількість та
якість визначені в Специфікаціях, а
відповідач (Покупець) зобов'язується
прийняти його та своєчасно оплачувати
товар на умовах , які визначені в даному
Договорі. (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 договору вартість
договору становить 10005235, 95 грн.

Розділом 5 Договору встановлено
порядок розрахунків за договором,
відповідно до якого, сторони визначили,
що протягом 7 днів, з моменту підписання
даного Договору, Покупець оплачує
аванс у розмірі 50% від вартості
Договору, зазначеної в п.2.2 Договору,
наступні 50% від суми вартості
конкретної партії товару, Покупець
зобов'язаний оплатити протягом 14
календарних днів з моменту поставки
товару. Загальна вартість поставленого
товару вказується в накладних на товар,
відповідно до цін визначених у
Специфікаціях до договору. Оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника, який вказаний в
договорі.

Як свідчать, фактичні обставини справи
сторонами у справі були підписані
Специфікація №1 та №2 до договору
№18-ІІ/05/11 від 03.05.2011 р., якими сторони
визначили найменування матеріалів,
термін поставки, кількість та ціну
поставки.

Як встановлено судом в ході судового
вирішення спору, на виконання умов
Договору позивачем поставлено
відповідачу товар, передбачений
умовами договору, що підтверджується
видатковими накладними за цей період, а
саме:

- видаткова накладна №230а від 29.06.2011р.
на суму 2570960,10 грн.;

- видаткова накладна №412а від 25.07.2011р.
на суму 3146025,77 грн.;

- видаткова накладна №518а від 22.08.2011р.
на суму 3066649,00 грн.;

- видаткова накладна №9297/198 від 20.09.2011р.
на суму 1112895,47 грн.;

- видаткова накладна №11954д від 18.10.2011р.
на суму 148258,11 грн.,

а всього на загальну суму 10044788,45 грн.

Вище зазначені видаткові накладні за
спірний період підписані
уповноваженими особами позивача та
відповідача і скріплені відбитками
печаток підприємств.

Поставлений товар був отриманий
уповноваженою особою відповідача, про
що свідчить довіреності №0711 від 25.07.2011
р. та № 0808 від 18.08.2011р. на отримання
товару за Договором № 18-ІІ/05/11 від 03.05.2011
р. на ім'я Годунко А.П.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, факт поставки позивачем
відповідачу товару згідно умов
Договору №18-ІІ/05/11 від 03.05.2011 р.
доведений відповідними видатковими
накладними та довіреностями, які
узгоджені сторонами та підтверджують
факт прийняття відповідачем товару без
жодних зауважень та претензій, про що
свідчать підписи скріплені печатками
сторін на вказаних документах.
(Оригінали зазначених документів
досліджувалися судом в судовому
засіданні, належним чином посвідчені
копії - залучені до матеріалів справи).

Таким чином, позивач взяті на себе
зобов'язання згідно умов Договору
виконав у повному обсязі та належним
чином.

Позовні вимоги ґрунтуються на
Договорі, який за своєю правовою
природою є договором поставки.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України
встановлено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором - у
строк, визначений відповідно до статті
530 ЦК України. (частина 1 статті 693 ЦК
України).

Матеріали справи свідчать, що в
порушення умов Договору відповідач у
встановлені строки та в повному обсязі
з позивачем не розрахувався. Оплату за
поставлений товар, що поставлявся
позивачем за умовами Договору №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011 р., відповідач здійснив
частково в сумі 9613635,87 грн., що
підтверджується відповідними
банківськими виписками, оригінали яких
оглянуті в судовому засіданні, копії
долучені до матеріалів справи. Решту
суми боргу відповідач не сплатив.

Глава 50 ЦК України передбачає
підстави та умови припинення
зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК
України встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до п. 8.1 Договору договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до моменту
повного виконання сторонами прийнятих
на себе зобов'язань за договором.

Отже, зобов'язання відповідача
оплатити поставлений товар не
припинено.

Таким чином, відповідач порушив взяті
на себе за умовами Договору №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011 р. зобов'язання та вимоги
чинного законодавства, у зв'язку із чим
за ним рахується заборгованість за
поставлений товар в сумі 431152,58 грн.

Станом на час вирішення справи в
судовому засіданні відповідач
заборгованість перед позивачем не
погасив, доказів погашення
заборгованості у повному обсязі
відповідач суду не надав.

Таким чином, матеріалами справи
доведено, що відповідач порушив взяті
на себе за умовами Договору №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011р. зобов'язання та вимоги
чинного законодавства, у зв'язку із чим
станом на час вирішення справи в
судовому засіданні за ним рахується
заборгованість за поставлений товар в
сумі 431152,58 грн.

Враховуючи зазначене, вимога позивача
про стягнення з відповідача 431152,58 грн.
основного боргу за договором №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011р. пред'явлена до стягнення
обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена до
стягнення пеня за період з 01.11.2011 р. по
10.04.2012 р. в сумі 50361,19 грн. та з
11.04.2012р. по 01.05.2012р. в сумі 3790,29 грн.,
всього в загальній сумі 54151,48 грн.

Вимоги щодо стягнення пені позивач
обґрунтовує посиланням на норми ст. 611
ЦК України та ст.ст.232, 229 ГК України.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині
стягнення 54151,48 грн. пені задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Пеня, за визначенням частини 3 статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

В п. 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначено, якщо у
вчиненому сторонами правочині розмір
та базу нарахування пені не визначено
або вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. (з
наступними змінами та доповненнями)
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до приписів ст. 231 ГК України
розмір штрафних санкцій визначається
законом або передбачається договором.

Пункти, які містять розмір та базу
нарахування пені за невиконання
Покупцем зобов'язань щодо своєчасної і
повної оплати за отриманий товар в
Договорі № 18-ІІ/05/11 від 03.05.2011р.
відсутні. Посилання позивача, на п.7.3
Договору, судом до уваги не приймається
оскільки, зазначений пункт не містить
посилання на конкретний розмір пені, а
докази встановлення пені в інших актах
законодавства у відносинах сторін
відсутні.

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог про стягнення 54151,48 грн.
пені за прострочення виконання
грошових зобов'язань відмовляється як
необґрунтованно заявлених.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться втрати від
інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3% річних, якщо інший
розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Сума втрат від інфляції грошових
коштів за прострочення виконання
грошового зобов'язання, згідно
розрахунку позивача, становить 81769,71
грн., а сума 3 % річних, згідно розрахунку
позивача, становить 43237,13 грн.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Суд вважає, що вимога про стягнення з
відповідача 3 % річних за неналежне
виконання грошових зобов'язань за
договором №18-ІІ/05/11 від 03.05.2011р. є
обґрунтованою, але розрахунок 3% річних
позивачем виконаний не вірно, оскільки
не вірно визначено період нарахування
3% річних та здійснені помилки при
розрахунку, таким чином, стягненню
підлягає 3% в розмірі 43 194,04грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, судом
встановлено, що розрахунок позивачем
виконані не вірно, оскільки ним не
дотриманні рекомендації, викладені в
листі Верховного Суду України № 62-97р
від 03.04.1997 р. «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» та п. 3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань».
Зокрема, при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. Також сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляції, а дефляція).

Як вбачається з розрахунку позивача
ним не визначений сукупний індекс
інфляції за весь період прострочення,
що суперечить вище викладеним приписам
законодавства.

З урахуванням викладеного, розрахунок
інфляційних витрат за порушення
строків оплати за Договором №18-ІІ/05/11
від 03.05.2011р. підлягає стягненню в
розмірі 87357,08 грн. Однак, оскільки
відповідно до ст. 83 ГПК України судом
спір вирішується в межах заявлених
позовних вимог, а позивачем за
невиконання відповідачем грошових
зобов'язань за Договором №18-ІІ/05/11 від
03.05.2011р. заявлено до стягнення 81769,71 грн.
інфляційного нарахування на суму
боргу, то судом позовні вимоги в цій
частині задовольняються в межах суми,
заявленої позивачем.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в
обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, в цілому
позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду, суд
вважає за необхідне судові витрати
покласти на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 34, 44, 49,75,78, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства
"ЕКРАН-віконні конструкції" Товариства
з обмеженою відповідальністю "Екран",
Львівська область, м. Стрий до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж", м.
Донецьк задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донспецмонтаж", (83001,
м. Донецьк, вул. Челюскінців,
буд. 69-А; 83023, м. Донецьк, вул. Харитонова,
буд. 2, ) на користь
Дочірнього підприємства "ЕКРАН-віконні
конструкції" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екран", (82400,
Львівська область, м. Стрий, вул.
Сколівська, буд. 7-Б, ) 431
152 (чотириста тридцять одну тисячу сто
п'ятдесят дві) грн. 58 коп. основного
боргу, 81 769 (вісімдесят одну тисячу
сімсот шістдесят дев'ять) грн. 71 коп.
втрат від інфляції грошових коштів, 43 194
(сорок три тисячі сто дев'яносто чотири)
04 коп. річних відсотків та 11 122
(одинадцять тисяч сто двадцять дві) грн.
32 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "18" грудня 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.