ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Справа № 904/5738/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Коробенка Г.П.,

суддів
Мачульського Г.П., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Головченко Я.О. дов. б/н
від 10.11.2014,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.10.2014

у справі №904/5738/14 Господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Егмонт Україна"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт"

про стягнення заборгованості за
договором поставки,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Егмонт Україна"
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт" про стягнення 958 358,94 грн
основної заборгованості за договором
поставки.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2014
(суддя Петренко І.В.), залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.10.2014 (судді: Антонік С.Г., Чоха Л.В.,
Чимбар Л.О.), позов задоволено, стягнуто
з відповідача на користь позивача - 958
358,94 грн. основної заборгованості та
19167,18 грн. судового збору.

Судові рішенням мотивовані наявністю
факту заборгованості відповідача
перед позивачем через неналежне
виконання умов договору поставки.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій,
постилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст.ст. 64, 87 Господарського
процесуального кодексу України , ст.ст.
193, 265 Господарського кодексу України та
ст.ст. 526, 692 Цивільного кодексу України,
просить їх скасувати та припинити
провадження у справі. В обґрунтування
касаційної скарги скаржник
посилається на те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт" не було належним чином
повідомлене про час та місце розгляду
справи в суді першої інстанції, а також
на безпідставне посилання судів
попередніх інстанцій, як на докази
підтвердження заборгованості - на акт
звірки взаєморозрахунків та видаткові
накладні за Договором №010813 від 01.08.2013,
тоді як Договір поставки №010813 укладено
між сторонами 01.09.2013.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
Товариств з обмеженою
відповідальністю "Егмонт Україна"
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постановлені у справі
рішення та постанову - без змін, як
законні та обґрунтовані.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

01.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Егмонт Україна"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт" (покупець) укладено
Договір поставки №010813 з протоколом
розбіжностей.

Відповідно до пункту 1.1 Договору на
умовах, викладених в розділах цього
договору, постачальник зобов'язується
в обумовлений строк передати покупцю
товар, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити.

Товар поставляється окремими партіями,
в терміни (періоди) поставки
передбачені Специфікацією чи іншими
додатками до договору, протягом дії
всього строку договору. Під товарною
партією розуміють весь товар,
одноразово замовлений покупцем і
поставлений постачальником. (п. 1.3
договору)

Пунктом 4.1 (з протоколом розбіжностей)
сторони погодили, що оплата друкованої
продукції, що поставляється
здійснюється поетапно: 1 етап
оплачується 70% вартості відвантаженої
продукції протягом 21 календарного дня
з дати здійснення поставки на склад
Покупця, яка вказана у
товарно-видатковій накладній; 2 етап -
оплата решти вартості поставленої
продукції за вирахуванням вартості
повернень нереалізованої друкованої
продукції, протягом 45 календарних днів
з дати здійснення поставки такої
продукції.

За змістом п. 7.2 Договору обов'язками
покупця є прийняти товар, поставлений
згідно умов договору (підпункт 7.2.1
договору) та оплачувати товар
відповідно до умов договору (підпункт
7.2.2 договору).

Відповідно до п. 7.4.7. (за протоколом
розбіжностей) Договору покупець має
право повернути нереалізований товар
на протязі 45 днів від дати поставки
товару на склад покупця.

Договір діє з моменту його підписання
до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому
випадку до повного виконання Сторонами
своїх зобов'язань (п.11.1.). Пунктом 11.2
Договору сторони передбачили
можливість пролонгації договору до 31
грудня 2014 року.

На виконання умов договору позивач в
період з 02.09.2013 по 23.06.2014 за видатковими
накладними поставив відповідачу товар
на загальну суму 5 109 353,78 грн. За
накладними повернення, відповідачем з
18.09.2013 по 08.07.2014 у відповідності з п.7.4.7
Договору повернуто, а позивачем
прийнято нереалізованого товару на
загальну суму 1 974 130,69 грн. За період з
01.11.2013 по 29.05.2014 відповідачем сплачено
позивачу 2 032 000 грн.

З урахуванням того, що станом на 21.07.2014
строк оплати поставленої продукції за
накладними від 10.06.2014, 16.06.2014 та від
23.06.2014 настав лише в частині 70%, що
складає 339 146,85 грн, а на суму 144 864,115 грн.
(30%) не настав, то , як встановлено
господарськими судами, заборгованість
станом на 21.07.2014 складала 958 358,94 грн.
Відповідач не заперечував щодо розміру
заборгованості.

З огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій факту існування
заборгованості відповідача перед
позивачем за поставлений за договором
товар, з урахуванням приписів ст.ст. 193,
265 Господарського кодексу України, ст.
692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33,
34 Господарського процесуального
кодексу України, господарські суду
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Стосовно посилань відповідача на
неналежне повідомлення йогопро час та
місце розгляду справи в суді першої
інстанції, то такі посилання
спростовані наявним в матеріалах
справи клопотанням відповідача від
22.08.2014 про відкладення розгляду справи
на іншу дату.

В силу вимог ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція лише на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє правильність
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Тому доводи касаційної скарги щодо
заперечення встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
та переоцінки доказів у справі не
входять до кола повноважень суду
касаційної інстанції.

Касаційна інстанція, перевіривши
відповідно до ч. 2 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Бізнесконтакт" залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.10.2014 у справі
№904/5738/14 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П. Судді
Мачульський Г.М. Шаргало В.І.