ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 910/12357/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Студенця В.І., за участі представників
сторін Н. Соляник (дов. від 11.06.2014), В.
Костенко (дов. від 25.07.2014), розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" на рішення
Господарського суду міста Києва від 5
серпня 2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 28
жовтня 2014 року у справі № 910/12357/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой" до
державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" про стягнення ,

УСТАНОВИВ: У червні 2014 року товариство
з обмеженою відповідальністю
"Євроінвестстрой" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" про стягнення 309 573
грн 36 коп. основного боргу та 4 028 грн 60
коп. пені з підстав неналежного
виконання договору поставки від 5
лютого 2013 року № ЦХП-02-00313-01.

Відповідач відзив на позовну заяву до
суду не надіслав.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 5 серпня 2014 року (суддя О.
Гулевець), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28 жовтня 2014
року, позов задоволено.

Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" просить рішення та
постанову скасувати з підстав
неправильного застосування
господарськими судами статті 233
Господарського кодексу України, статті
551 Цивільного кодексу України, статей 33,
43, 83 Господарського процесуального
кодексу України та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
проти доводів касаційної скарги
заперечує і в її задоволенні просить
відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 5
лютого 2013 року сторони уклали договір
№ ЦХП-02-00313-01, на умовах якого позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
оплатити дріт сталевий (далі -договір).

Сторони погодили, що постачальник
здійснює поставку продукції
автомобільним транспортом на умовах
СРТ, пункт призначення - матеріальний
склад державного підприємства
"Укрзалізничпостач", м. Фастів, вул.
Шевченка, 48, відповідно до вимог
"ІНКОТЕРМС"; датою поставки продукції
вважається дата приймання цієї
продукції змовником на матеріальному
складі державного підприємства
"Укрзалізничпостач" у м. Фастові, що
підтверджується належно оформленою
видатковою накладною і довіреністю або
актом прийому передачі продукції;
оплата за кожну партію поставленої
продукції по даному договору
проводиться замовником упродовж 75
банківських днів після дати поставки
партії продукції, у відповідності з
рахунком-фактурою на дану партію,
обумовлену пунктом 5.2. договору (пункти
5.1, 5.3, 6.1, договору).

Позивач поставив товар на загальну
суму 309 573 грн 36 коп., вартість якого
відповідач не сплатив, що й спричинило
спір.

За правилами частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За обставин невиконання відповідачем
грошового зобов'язання, господарські
суди, встановивши в його діях склад
цивільного правопорушення,
застосувавши до спірних правовідносин
правила статті 193 Господарського
кодексу України, статей 525 і 526
Цивільного кодексу України,
обґрунтовано задовольнили позов в
частині стягнення суми основного
боргу.

Згідно з приписами статей 610 і 612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Пунктом 10.6 договору сторони
встановили, що у разі несвоєчасної
оплати за поставлену продукцію,
замовник сплачує постачальнику пеню в
розмірі облікової ставки
Національного банку України від
вартості несплаченої продукції за
кожен день прострочення.

З підстав порушення відповідачем
грошового зобов'язання, господарські
суди, на підставі пункту 10.6 договору,
статей 230, 231 і 232 Господарського кодексу
України, статті 549 Цивільного кодексу
України, правомірно задовольнили позов
у частині стягнення пені. Водночас,
ураховуючи ступінь виконання договору
і доводи відповідача щодо зменшення її
розміру, господарські суди дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав застосування до
спірного правовідношення правила
пункту 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України.

За змістом статей 33 і 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог. Усупереч вказаним статтям,
відповідач не надав господарським
судам доказів, які спростовують
позовні вимоги.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих сторонами доказів,
висновки судів відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення Господарського
суду міста Києва від 5 серпня 2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28 жовтня 2014
року у справі № 910/12357/14 залишити без
змін, а касаційну скаргу державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" без
задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець