ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року
Справа №904/7275/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. -
доповідача,

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання
Малику С.О.

За участю представників сторін:

ліквідатор: Маслов Д.В., довіреність
№2210 від 09.11.10;

представник ліквідатора: Бєлуха А.В.,
довіреність №1 від 24.11.14;

ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська: Никитенко Є.В.,
довіреність №19979/04-62-10026 від 21.07.14.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у справі №904/7275/14

за заявою голови ліквідаційної комісії
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВКМ і КО», м.
Дніпропетровськ

до боржника товариства з обмеженою
відповідальністю «ВКМ і КО», м.
Дніпропетровськ

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у справі №904/7275/14 (суддя
Владимиренко І.В.) визнано товариство з
обмеженою відповідальністю «ВКМ і КО»
банкрутом. Відкрито ліквідаційну
процедуру у справі строком на три
місяці. Ліквідатором банкрута
призначено голову ліквідаційної
комісії Маслова Д.В. та зобов'язано
вчинити певні дії.

Суд першої інстанції при визнанні
боржника банкрутом виходив з того, що
головою ліквідаційної комісії ТОВ «ВКМ
і КО» дотримано порядок проведення
досудової процедури ліквідації,
встановленої Цивільним та
Господарським кодексами України,
правомірно подано заяву до суду в
порядку ст. 95 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та ст. 111 Цивільного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджено
наявність ознаки неплатоспроможності
боржника, у зв'язку з чим господарський
суд дійшов висновку про доцільність
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури.

Не погодившись з постановою суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернулась
Державна податкова інспекція у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області із апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
ст.ст. 104, 105, 110, 111 ЦК України, ст. 60 ГК
України та ст. 95 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
просить скасувати оскаржувану
постанову та припинити провадження у
справі.

В обґрунтування своєї правової позиції
скаржник зазначає, що згідно бази даних
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів,
податковою інспекцією встановлено, що
у боржника наявні розбіжності по
формуванню податкових зобов'язань з
податку на додану вартість (заниження,
несплата коштів до бюджету). Скаржник
вважає, що характер господарських
операцій боржника свідчить про
навмисну мінімізацію податкових
зобов'язань останнього та вказує на
ознаки здійснення фіктивної
господарської діяльності.

Щодо положень Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
то суд першої інстанції, на думку
скаржника не врахував, що процедура
банкрутства може бути завершена
затвердженням ліквідаційного балансу
тільки щодо суб'єктів підприємницької
діяльності, які набули статусу
юридичної особи законно, а не навпаки.
Визнання ТОВ «ВКМ і КО» банкрутом
унеможливлює доведення скаржником
обставин фіктивного підприємництва,
оскільки ліквідація банкрута є
підставою для припинення позовного
провадження щодо юридичної особи - ТОВ
«ВКМ і КО». Також не дана оцінка тому
факту, що ліквідатор боржника не надав
до податкового органу первинні
документи фінансово-господарської
діяльності, що позбавило можливості
податкову інспекцію провести
позапланову перевірку банкрута.

При винесені ухвали про порушення
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «ВКМ і КО» від 01.10.2014 року, суд
першої інстанції не зазначив підстав
для порушення провадження у даній
справі, чим на думку скаржника, порушив
вимоги ст. 10 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

24.11.2014 року від ліквідатора ТОВ «ВКМ і
КО» Маслова Д.В. надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому зазначено,
що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими, а
постанова господарського суду
винесена у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом, тобто з'ясованими
шляхом дослідження та оцінки судом
належних і допустимих доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
вимоги апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

25.03.2014 року загальними зборами
учасників ТОВ «ВКМ і КО» прийнято
рішення, оформлене протоколом №2503/14,
про припинення підприємства шляхом
його ліквідації, призначення
ліквідаційної комісії.

25.03.2014 року внесено запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців про
знаходження боржника в стані
припинення підприємницької
діяльності.

У спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації - Бюлетені
державної реєстрації №279 (9) від 03.04.2014
року опубліковано повідомлення про
прийняте засновником боржника рішення
про припинення юридичної особи. Також
ліквідатор звертався до скаржника із
заявою від 26.03.2014 року про припинення
платника податків, за формою №8-ОПП. ДПІ
у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська листом від 11.09.2014 року
повідомила ліквідатора про
відсутність податкового боргу у
боржника.

В ході проведення заходів з припинення
діяльності боржника ліквідаційною
комісією встановлена кредиторська
заборгованість боржника в сумі 50 000,00
грн., з яких 37 000,00 грн. - активи та 428,66
грн. - залишок грошових коштів.
Зазначені вимоги кредиторів не
забезпечені заставою. За наслідками
розгляду ліквідаційною комісією
заявлених вимог кредиторів їх визнано
в повному обсязі та письмово
повідомлено.

Ліквідаційна комісія дійшла висновку,
що активів підприємства недостатньо
для задоволення всіх вимог кредиторів,
сам боржник є неплатоспроможним,
згідно результатів інвентаризаційного
опису та довідки ПАТ «ВТБ Банк» від
24.06.2014 року №243/513-2.

У відповідності до ч. 8 ст. 111 ЦК України
ліквідаційною комісією складений
проміжний ліквідаційний баланс, що
включав у себе, у вигляді додатків,
відомості про склад майна юридичної
особи, перелік пред'явлених вимог
кредиторів і результати їх розгляду та
перелік визнаних боржником вимог
кредиторів (абз. 3, 4 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»).

26.08.2014 року затверджений проміжний
ліквідаційний баланс (протокол №2608/2014).

Приймаючи до уваги положення ч. 6 ст. 105
ЦК України та ч. 1 ст. 95 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
суд першої інстанції вірно встановив,
що ліквідаційною комісією ТОВ «ВКМ і
КО» дотримано порядок проведення
досудової процедури ліквідації;
матеріалами справи підтверджують
ознаки неплатоспроможності боржника, у
зв'язку з чим господарський суд
Дніпропетровської області дійшов
вірного висновку про доцільність
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури.

Стаття 33 ГПК України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
наразі, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими вимогами.

Щодо посилань скаржника на порушення
банкрутом порядку проведення
досудової процедури ліквідації,
порушення вимог Порядку обліку
платників податків і зборів, а як
наслідок на фіктивне банкрутство
підприємства боржника, апеляційний
господарський суд зазначає, що в
матеріалах справи відсутні
витребувані у скаржника докази
наявності фіктивного підприємництва
або ознак ухилення від оподаткування
боржником ТОВ «ВКМ і КО»; докази
наявності по цих фактах надання
скаржником відповідних заяв органам
досудового розслідування, даних про їх
розгляд, внесення/невнесення даних
щодо порушених кримінальних
проваджень за цими фактами до Єдиного
державного реєстру досудових
розслідувань відносно посадових осіб
підприємства боржника, що передбачено
вимогами п. 1 ч. 5 ст.214 КПК України, також
рішення судів про скасування державної
реєстрації банкрута.

Скаржником не надано доказів наявності
записів у журналі за формою №6-ОПП за
вимогами п. 10.7 Порядку обліку платників
податків і зборів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 09.12.2011 №1588 року та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 29
грудня 2011 року за №1562/20300 (далі - Порядок
обліку платників податків і зборів).

В матеріалах справи відсутній висновок
скаржника про наявність заперечень
проти проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи, наявність
яких, у разі заперечення є обов'язковою,
про що зазначено в п. 11.7, 11.27 Порядку
обліку платників податків і зборів.

Скаржником не надано жодних пояснень
щодо відсутності в матеріалах справи
доказів направлення державному
реєстраторові повідомлень форми
№24-ОПП, №25-ОПП на виконання вимог п. 11.13
Порядку обліку платників податків і
зборів, або форми №26-ОПП на виконання
п.11.14 того ж Порядку, а також щодо
відсутності в матеріалах справи
довідки за формою №22-ОПП (про
відсутність бюджетної заборгованості
перед скаржником), доказів її
видачі/направлення боржнику та
направлення державному реєстратору
для проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи боржника на
виконання п.11.22 Порядку обліку
платників податків і зборів.

Є безпідставними та недоведеними
посилання податкової інспекції на
фіктивну підприємницьку діяльності,
оскільки скаржником не надано жодних
доказів в підтвердження протиправних
дій/бездіяльності боржника, а саме
неподання податкової звітності,
суперечності закону податкових
документів, відсутності за місцем
державної реєстрації боржника тощо.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 95 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції що
діяла на час визнання боржника
банкрутом) питання порушення власником
майна боржника (уповноваженою ним
особою), керівником боржника, головою
ліквідаційної комісії (ліквідатором)
вимог частини першої цієї статті
підлягає розгляду господарським судом
при проведенні ліквідаційної
процедури відповідно до цього Закону. У
разі виявлення такого порушення про це
зазначається в ухвалі господарського
суду про затвердження ліквідаційного
балансу та звіту ліквідатора банкрута,
що є підставою для подальшого
звернення кредиторів до власника майна
боржника (уповноваженої ним особи),
керівника боржника, голови
ліквідаційної комісії (ліквідатора).

Зі змісту наведеної норми
законодавства вбачається, що посилання
скаржника як на підставу скасування
постанови господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у даній справі, як на порушення
ліквідаційної процедури повинні бути
заявлені та розглянуті судом в
ліквідаційній процедурі, а не на стадії
визнання боржника банкрутом.

Крім того, у судовому засіданні
апеляційної інстанції встановлено, що
провести позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ "ВК і КО" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
України за період з 01.10.2011 року по 30.10.2014
року неможливо через зміну адреси
знаходження ліквідаційної комісії
(а.с.124,125). Була оголошена перерва для
проведення перевірки, ліквідатор
повідомив представника скаржника про
можливість доступу до приміщення і
документів банкрута.

Наразі представник скаржника
заперечував проти проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки ТОВ "ВК і КО" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
України за іншою адресою. Проте в заяві
форми 8-ОПП (а.с.21) боржник зазначив
фактичне місцезнаходження
ліквідаційної комісії, на підставі
чого відмову скаржника від проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки не можна вважати
обґрунтованою.

В апеляційній скарзі податкова
інспекція жодним чином не посилається
на наявність у підприємства
заборгованості по сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), та
відповідно, будь-яких майнових
(грошових) претензій до боржника,
розмір таких претензій (суму вимог),
характер вимог (майнові або грошові), як
і відсутні посилання на будь-які
докази, з їх наданням, що підтверджують
такі вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи і дав їм правильну
юридичну оцінку. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального/процесуального права
при розгляді спору по суті судовою
колегією не встановлено. Мотиви, з яких
подана апеляційна скарга не можуть
бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, оскільки
обставини справи, на які посилався
скаржник не були підтверджені
відповідними доказами.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову господарського
суду Дніпропетровської області від
21.10.2014 року у справі №904/7275/14 відмовити.

Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у справі №904/7275/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 17.12.2014 року

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
Ю.Б. Парусніков