ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 р.
Справа № 923/1440/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В. при
секретарі Гапоновій К.С, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області, м. Херсон

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Південенерго", м.
нова Каховка Херсонської області

про визнання недійсним договору про
спільну діяльність.

За участю представників сторін:

від позивача - представник Яськович
О.М., довіреність №77105/111 від 18.09.2014р.;

від відповідача - представник Гнєдаш
І.В., довіреність №04 від 08.01.2014р.

Суть спору: Головне Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області (позивач) звернулось до суду з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Південенерго" (відповідач), в якому
просить визнати недійсним договір про
спільну діяльність №18/79 від 03.10.2011р.,
укладений між Управлінням
міністерства надзвичайних ситуацій
України у Херсонській області та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Південенерго" Судові
витрати позивач просить суд покласти
на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано
посиланнями на положення ст.ст. 203, 215, 216,
314, 1130, 1133, 1134 ЦК України, положення ст.ст.
20, 207 ГК України, положення ст.ст. 20, 84, 87,
92, 93 Земельного кодексу України,
положення ст.ст. 8-1, 25 Закону України
"Про оренду землі", положення ст. 13
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності".

21 жовтня 2014 року відповідач у
судовому засіданні надав суду відзив
на позовну заяву, в якому просить
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог на підставі
недоведеності тих фактів на яких
ґрунтується позовна заява. Даний
відзив з додатками суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

У зв'язку з поданням
представниками сторін у судовому
засіданні 20.11.2014р. нових доказів, у
судовому засіданні оголошено перерву
до 10 год. 00 хв. 01 грудня 2014р.

24 листопада 2014 року позивач, в порядку
ст. 22 ГПК України подав через
канцелярію суду додаткові письмові
обґрунтування позовних вимог, в яких
доповнює позов новими обставинами з
посиланням на норми Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності". Дане пояснення суд прийняв
до розгляду та долучив до матеріалів
справи.

Ухвалою від 01.12.2014р. суд, на
підставі ч.3 ст. 69 ГПК України продовжив
строк вирішення спору по справі
№923/1440/14 на 15 днів - до 16.12.2014р.

8 грудня 2014 року відповідач подав
через канцелярію суду відзив на
письмові пояснення позивача. Даний
відзив суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.12.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11.12.2014р. проти задоволення
позову заперечив, надавши аналогічні
пояснення, які містяться у відзивах на
позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 3
жовтня 2011 року між Управлінням
Міністерства надзвичайних ситуацій
України в Херсонській області,
правонаступником якого є позивач -
Головне управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області (надалі - позивач
або сторона-1) і товариством з обмеженою
відповідальністю "Південенерго"
(надалі - відповідач або сторона-2) був
укладений договір про спільну
діяльність №18/79 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1., предметом
договору є спільна діяльність сторони-1
та сторони-2 з метою будівництва
багатоповерхового житлового будинку у
м. Херсоні по пр. Адмірала Сенявіна, 152,
корпус 6, розподіл стороною-1 та
стороною-2 визначених даним договором
часток площ об'єкту та передача після
введення об'єкту в експлуатацію часток
з метою наступного оформлення права на
частки в об'єкті відповідно до умов
даного договору.

Пунктом 1.2. договору сторони
встановили орієнтовні базові
техніко-економічні показники та
характеристики об'єкту, що будуть
покладені за основу при здійсненні
проектування:

- кількість поверхів - 9 (дев'ять);

- кількість квартир - 54 (п'ятдесят
чотири);

- загальна площа квартир - 2470,05м
(дві тисячі чотириста сімдесят цілих
п'ять сотих метрів квадратних).

Базові техніко-економічні
показники уточнюються після розробки
та затвердження проектно-кошторисної
документації у встановленому
законодавством порядку, що
оформлюється додатковою угодою до
даного договору.

Відповідно до умов п.2.1. договору
вкладом сторони-1 в спільну діяльність
є передача будівельного майданчика з
улаштованим на ньому пальним полем під
будівництво об'єкту, що розташований на
земельній ділянці за адресою: м. Херсон,
по проспекту Адмірала Сенявіна, в
районі будинку № 152, яка знаходиться у
користуванні сторони-1 на підставі
договору оренди земельної ділянки від
17.07.2009р. №85 (28.07.2010р.),
зареєстрованого у Херсонському
міському відділі Херсонської
регіональної філії центру ДЗК, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис в книзі № 4АА013620, реєстраційний №
00093, 05.05.2011) та введення об'єкту в
експлуатацію.

Вкладом сторони-2 в спільну
діяльність є організація будівництва
об'єкту, повне фінансування
будівництва та введення в експлуатацію
об'єкту, виконання функцій замовника
будівництва, переданих на умовах
даного договору стороною-1, а також
виконання інших зобов'язань,
визначених даним договором (п.2.2.
договору).

В подальшому до зазначеного
договору вносились зміни щодо
найменування сторони договору, а саме:
Управління МНС замінено на
територіальне управління Міністерства
надзвичайних ситуацій України в
Херсонській області (додаткова угода
№1 від 04.05.2012р. до договору).

Згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 21.01.2013р. № 33
Територіальне управління МНС України у
Херсонській області припинило свою
діяльність, його правонаступником
стало Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 06.08.2014 № 303
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області перейменоване у Головне
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на ті обставини, що
п.6.1. договору про спільну діяльність
визначено, що вклади сторін, а також
майно, створене або придбане в
результаті спільної діяльності за
даним договором (об'єкт), складають
спільну часткову власність сторін.

Позивач зазначає, що оскільки
Управління МНС України у Херсонській
області не було власником зазначеної
земельної ділянок, то не мало і
повноважень передавати її, як вклад за
оспорюваним договором. Таким чином,
відбулось порушення встановленого
законом спеціального правового режиму
земель цієї категорії. Також зі змісту
оспорюваного договору вбачається
зміна цільового призначення земельної
ділянки. Згідно з пунктом "б статті 21
Земельного кодексу України наслідками
порушення порядку зміни цільового
призначення земель є визнання
недійсними угод щодо земельних
ділянок.

Позивач також зазначає, що при
укладенні договору не дотримано вимог
ст. 207 ГК України, яке полягає у
порушенні ч.2 статті 13 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності". Оспорюваний договір
укладено в порушення вимог ч.2 статті 13
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності".

На даний час виконання
зобов'язань за вказаним договором не
відбувається, будівництво житлового
будинку не ведеться та взагалі не
розпочиналось.

Таким чином, посилаючись на
положення ст.ст. 203, 215, 216, 314, 1130, 1133, 1134 ЦК
України, положення ст.ст. 20, 207 ГК
України, положення ст.ст. 20, 84, 87, 92, 93
Земельного кодексу України, положення
ст.ст. 8-1, 25 Закону України "Про оренду
землі", положення ст. 13 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності", позивач просить визнати
недійсним договір про спільну
діяльність №18/79 від 03.10.2011р.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнанням правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013р. №11, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить закону. Спільна діяльність
може здійснюватися на основі
об'єднання вкладів учасників (просте
товариство) або без об'єднання вкладів
учасників.

Згідно ст. 1133 ЦК України, вкладом
учасника вважається все те, що він
вносить у спільну діяльність (спільне
майно), в тому числі грошові кошти, інше
майно, професійні та інші знання,
навички та вміння, а також ділова
репутація та ділові зв'язки. Вклади
учасників вважаються рівними за
вартістю, якщо інше не випливає із
договору простого товариства або
фактичних обставин. Грошова оцінка
вкладу учасника провадиться за
погодженням між учасниками.

Відповідно до ст. 1134 ЦК України,
внесене учасниками майно, яким вони
володіли на праві власності, а також
вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом. Внесене учасниками майно, яким
вони володіли на підставах інших, ніж
право власності, використовується в
інтересах усіх учасників і є їхнім
спільним майном.

Отже, згідно зазначених норм,
спільна діяльність може здійснюватися
по відношенню до майна, яким володіють
учасники діяльності.

Відповідно до умов п.2.4. договору
сторони домовилися, що результати
спільної діяльності розподіляються
між ними наступним чином:

Сторона-1 для забезпечення житлом
співробітників сторони-1, що
перебувають на квартирному обліку,
отримає частку в розмірі 10% від
загальної площі квартир у закінченому
будівництвом об'єкті (п.2.4.1. договору).

Сторона-2 отримає з метою
наступного оформлення права власності
частку в розмірі 90% від загальної площі
закінченого будівництвом об'єкту (п.2.4.2.
договору).

З викладеного слідує, що умовами
спірного договору сторони визначили
частку сторони-1, яка становить 10% від
загальної площі квартир у збудованому
будинку, тобто 10% спільного майна
учасників спільної діяльності, та
сторони-2, яка становить 90% від
загальної площі квартир у збудованому
будинку, тобто 90% спільного майна
учасників спільної діяльності.

Матеріали справи свідчать, що
позивач відповідно до п.13 Положення про
Головне Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області, утримується за
рахунок державного бюджету, форма
власності Головного управління -
державна.

Приписами ч.2 ст. 13 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності", встановлено що вартість
майна, що вноситься у спільну
діяльність, учасником якої є державне
підприємство, установа або
організація, визначається на підставі
незалежної оцінки із застосуванням
бази оцінки, що відповідає ринковій
вартості, згідно з вимогами
законодавства про оцінку майна.

Під час укладення договорів про
спільну діяльність розмір частки
державних підприємств, установ і
організацій, а також господарських
товариств, у статутному капіталі яких
частка держави перевищує 50 відсотків,
має становити не менш як 50 відсотків
спільного майна учасників спільної
діяльності.

З викладеного слідує, що спірний
договір укладено з порушенням приписів
ч.2 ст. 13 Закону України "Про управління
об'єктами державної власності", яке
виразилося в тому, що при внесенні
стороною-1 вартості майна у спільну
діяльність не визначено її вартість на
підставі незалежної оцінки із
застосуванням бази оцінки, що
відповідає ринковій вартості, згідно з
вимогами законодавства про оцінку
майна.

Крім того, оспорюваний договір
укладено на умовах, в якому частка
позивача становить лише 10% від
загальної площі квартир у збудованому
будинку, тобто 10% спільного майна
учасників спільної діяльності, що
також є порушенням приписів ч.2 ст. 13
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності".

Таким чином, суд прийшов до
висновку, що при укладенні договору
порушено приписи ч.2 статті 13 Закону
України "Про управління об'єктами
державної власності".

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч.1 ст. 207
Господарського кодексу України судом
може бути визнане недійсним повністю
або частково господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

Отже, правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав і за
наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч.3 ст. 215 Цивільного
кодексу України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Оскільки спірний договір
укладено сторонами з порушенням
приписів ч.2 статті 13 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності", тобто є таким, який не
відповідає вимогам Закону, а тому
наявні правові підстави для визнання
його недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилання позивача в
обґрунтування позовних вимог на
положення Земельного кодексу України є
необґрунтованим, оскільки спірний
договір не передбачав зміну цільового
призначення земельної ділянки.

Доводи відповідача, які викладені
ними у відзиві на позовну заяву в
частині того, що застосування Закону
України "Про управління об'єктами
державної власності" до спірного
договору є порушенням норм
матеріального, підлягають відхиленню,
як такі, що не відповідають чинному
законодавству і не ґрунтуються на
належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч.2 ст.
49 ГПК України покладається на позивача,
оскільки спір виник внаслідок його
неправильних дій.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представникам сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними договір про
спільну діяльність №18/79 від 03.10.2011р.,
укладений між Управлінням
міністерства надзвичайних ситуацій
України у Херсонській області та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Південенерго"
(Херсонська область, м. Нова Каховка,
проспект Перемоги, 7-А, код ЄДРПОУ -
24951326).

Повне рішення складено 16.12.2014 р.

Суддя
С.В. Нікітенко