ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 904/4711/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Черкащенка М.М.
Нєсвєтової Н.М. Палія В.В.розглянувши
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Південна
промислова компанія"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014у справі№ 904/4711/14за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Південна промислова
компанія"доТовариства з додатковою
відповідальністю "Спеціалізована
пересувна механізована колона №
90"простягнення 135 329,19 грн.за участю
представників сторін:

від позивача: Кузнєцов Д.О. - за
довіреністю;

від відповідача: Пацков М.Л. - за
довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Південна Промислова
Компанія" звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю "Спеціалізована
пересувна механізована колона № 90" про
стягнення 135 329,19 грн., з яких: пеня в сумі
41471,00 грн., штраф в сумі 84320,84 грн., 3%
річних в сумі 9537,35 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області у справі
№904/4711/14 від 03.09.2014 позов задоволено в
повному обсязі, стягнуто з ТДВ
"Спеціалізована пересувна
механізована колона № 90" на користь ТОВ
"Південна Промислова Компанія" 41471,00
грн. - пені, 84320,84 грн. - штрафу, 9537,35 грн. -
3% річних, 2555,06грн. - судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
підписані сторонами специфікації та
видаткові накладні містять посилання
на договір купівлі-продажу № 070402 від
07.04.2011, будь-яких письмових заперечень
або звернень відповідача до позивача з
приводу безпідставності такого
посилання матеріали справи не містять,
а тому на спірні зобов'язання
поширюється дія цього договору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 рішення місцевого
господарського суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 41471 грн. 00 коп. - пені, 84320 грн. 84
коп. - штрафу скасовано, в цій частині в
позові відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції
мотивована тим, що поставку товару було
здійснено поза межами спірного
договору , оскільки він припинив свою
дію раніше ніж була здійснена поставка
товару за вказаними специфікаціями.

Не погоджуючись з постановою
господарського суду апеляційної
інстанції, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 скасувати, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 03.09.2014 залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 07.04.2011 року між Приватним
акціонерним товариством
"Спеціалізована пересувна
механізована колона № 90", як покупцем,
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Промислова
Компанія", як продавцем, укладено
договір купівлі-продажу № 070402 за
умовами якого (п. 1.1) продавець
зобов'язується передати у власність
покупця товари, визначені у п. 1.2
договору (: кабельно-провідникова й
електротехнічна продукція, тара) , а
покупець зобов'язується прийняти товар
й оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2 договору ,
найменування, кількість, одиниця
виміру, ціни за одиницю товару,
загальна вартість партії товару
визначаються в узгоджених сторонами
специфікаціями, які є невід'ємними
частинами договору.

За приписами п.9.2 Договору передбачено,
що даний договір вважається укладеним
і вступає в силу з моменту його
оформлення згідно з п. 9.1 договору і діє
до 31.12.2011, але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, оборот за договором № 070402
від 07.04.2011 за період з 07.04.2011 по 31.12.2011
складав 690 438,85 грн., сальдо на користь
будь-якої із сторін - 0,00 грн.

Крім того, судами також встановлено, що
в період з 11.04.2013 по 13.06.2013 позивач
продовжував поставляти товар згідно
специфікаціям, що підтверджується
видатковими накладними, які містяться
в матеріалах справи, а відповідач
виконував прийняті на себе
зобов'язання, але з простроченням
встановлених строків оплати.

Предметом касаційного оскарження у
даній справі є постанова суду
апеляційної інстанції в частині
відмови у стягненні штрафу та пені,
нарахованих після закінчення дії
спірного договору (а саме: після 31.12.2011),
у зв'язку з простроченням виконання
зобов'язання щодо оплати отриманого
товару.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України ,цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно частини1 статті 207 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною, сторонами.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
і більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (п.1 ст. 628 ЦК України).

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (п.
7 ст. 179 ГК України).

За загальним правилом господарський
договір викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. (п. 1 ст. 181 ГК
України).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до п.9.2 договору , договір
діє до 31.12.2011, в будь якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 654 ЦК
України, зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 9.3 договору сторона,
яка має намір внести зміни в умови
цього договору, зобов'язана письмово
попередити іншу сторону не пізніше 14
днів до очікуваної дати внесення змін.

Відповідно до п.9.1 договору , цей
договір , зміни та доповнення до нього,
а також документи, передані по факсу,
мають юридичну силу після їх
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін.

Відповідно до частини 1 статті 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
помилковість посилань позивача на те,
що поставка товару здійснювалась у
межах договору № 070402 від 07.04.2011,
оскільки вказаний договір припинив
свою дію 01.01.2012, тобто раніше ніж була
здійснена поставка товару за
вищезазначеними накладними,
автоматична пролонгація цього
договору сторонами не передбачена, а
додаткова угода до договору про
продовження терміну його дії не
укладалась.

Таким чином, на зобов'язання, що виникли
між сторонами після закінчення дії
вищезазначеного договору, не
поширюються умови цього договору щодо
застосування штрафних санкцій, а
наявність у специфікаціях посилань на
цей договір не може бути оцінено як
пролонгація строку дії останнього.

Колегія відхиляє помилкові твердження
скаржника про те, що суди неправомірно
не застосували до спірних
правовідносин ч. 5 ст.265 ГК України, з
огляду на таке.

Згідно ст. 264 ГК України,
матеріально-технічне постачання та
збут продукції виробничо-технічного
призначення і виробів народного
споживання як власного виробництва,
так і придбаних у інших суб'єктів
господарювання, здійснюються
суб'єктами господарювання шляхом
поставки, а у випадках, передбачених
цим Кодексом, також на основі договорів
купівлі-продажу.

Відповідно п.2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
суд апеляційної інстанцій частково
скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та відмовляючи в
задоволенні вимог про стягнення
штрафних санкцій, які передбачені
умовами договору купівлі-продажу №070402
від 07.04.2011, дійшов обґрунтованих
висновків, оскільки, як вірно
встановлено судом апеляційної
інстанції, зазначений договір припинив
свою дію ще 31.12.2011 року, а отже до
правовідносин, які в подальшому
виникли між сторонами не можуть
застосовуватись положення цього
договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції на основі повного,
всебічного і об'єктивного дослідження
поданих доказів встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовані
норми матеріального права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятої у справі постанови.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та не впливають
на нього, а тому підстави для її
задоволення і скасування постанови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 року, що
ухвалена з правильним застосуванням
норм матеріального права та
дотриманням норм процесуального
законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Південна
промислова компанія" залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 року у справі 904/4711/14 залишити без
змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

В.В. Палій