КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа№ 927/1232/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю «Біокоре Україна»

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 16.09.2014 року

у справі № 927/1232/14 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Біокоре Україна»

до фермерського господарства
«Макишинський сад»

про стягнення 93 545,50 грн, про визнання
недійсним первинних бухгалтерських
документів та про зобов'язання видати
належним чином оформлені документи

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 16.09.2014 року у
справі № 927/1232/14 у позові відмовлено
повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Чернігівської області від 16.09.2014 року у
справі №927/1232/14 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 року у
справі №927/1232/14 прийнято апеляційну
скаргу ТОВ «Біокоре Україна» до
провадження та призначено її до
розгляду на 12.11.2014 року за участю
уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 26.11.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
скарзі та просив апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 26.11.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в скарзі та просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 12.03.2014 року між ФГ
«Макишинський сад» (далі - продавець) та
ТОВ «Біокоре Україна» (далі - покупець)
укладено договір №0314 (далі - договір),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а покупець прийняти та
оплатити жито органічне клас 3 для
технічної переробки, врожаю 2013 року на
умовах, передбачених даним договором.

В розділі 2 договору містяться умови
щодо кількості (ваги) товару, яка має
складати 300 тонн +/-10% за вибором
продавця (п. 2.1.), яка визначається під
час навантаження автотранспорту (п. 2.2.).
У п. 2.3.-2.7. договору сторонами
передбачені умови щодо якості товару.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна
товару визначена в сумі 1 600 грн. з ПДВ за
одну метричну тонну.

Загальна вартість договору складає 480
000грн., в т.ч. ПДВ (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору сторонами
передбачено, що покупець, зокрема,
здійснює передоплату за поставлений
товар шляхом перерахування коштів на
рахунок продавця протягом 2-х (трьох)
банківських днів від дати отримання
оригіналу чи копії (факсової чи
електронної) рахунку-фактури.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рахунку-фактури №04 від 12.03.2014
року на суму 480 000 грн., 13.03.2014 року
позивачем було перераховано
відповідачу кошти у розмірі 240 000 грн. та
24.03.2014 року у розмірі 240 000 грн., що
підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача від 13.03.2014
року (а.с. 59) та від 24.03.2014 року (а.с. 60-61).

На виконання умов договору,
відповідачем у період з 01.04.2014 року по
23.04.2014 року було поставлено товар у
кількості 209,5 тонн на загальну суму 335 200
грн., що підтверджується видатковими
накладними (а.с. 23-32).

Також, 06.05.2014 року позивачем було
отримано у відповідача товар у
кількості 40,85 тонн, на суму 65 360 грн., що
підтверджується видатковими
накладними (а.с. 33-34).

Водночас, як вірно встановлено
місцевим господарським судом, ціна
товару у видаткових накладних
№№17,18,19,20 від 16.04.2014 року та №№24, 25 від
06.05.2014 року не відповідає умовам
договору, однак позивач у позовній
заяві та в ході судового розгляду
справи підтвердив факт отримання
товару по цих накладних, враховуючи при
цьому, що вони ним не підписані.

Отже, підсумовуючи вищенаведені
обставини, кількість переданого
відповідачем товару для позивача
становить 250,35 тонн на загальну суму 400
560 грн.

Однак, відповідно до п.п. 2.1. та 3.2.
договору кількість поставленого та
переданого товару повинна складати 300
тонн на загальну суму 480 000 грн., тобто
різниця не переданого жита становить
49,65 тонн на загальну суму 79 440 грн.

Відповідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

При цьому, для пред'явлення вимоги
передати оплачений товар або повернути
суму попередньої оплати має бути
доведено факт неналежного виконання
продавцем свого обов'язку.

Згідно з п. 4.1. договору продавець
здійснює поставку товару в повному
обсязі в строк до 30.04.2014 року.
Навантаження товару здійснюється за
рахунок продавця в біг-беги (мішки
поліпропіленові), надані покупцем.

Відповідно до п. 4.2. договору сторони
визначили, що право власності на товар
переходить до покупця з моменту
навантаження на автомобіль покупця у
відповідності з оплаченою кількістю
товару.

Тобто, як слідує із вище зазначених
умов договору, належне виконання
відповідачем зобов'язання передати
товар кореспондується з обов'язком
позивача, як покупця за договором,
вчинити певні дії, а саме: надати мішки
для навантаження жита та поставити
автотранспорт під завантаження товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 689 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
вчинити дії, які відповідно до вимог, що
звичайно ставляться, необхідні з його
боку для забезпечення передання та
одержання товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства.

На підтвердження дій для забезпечення
передання та одержання товару, позивач
посилається на те, що мішки були
доставлені відповідачу кур'єрською
доставкою ТОВ «Нова пошта», колегія
суддів відхиляє, оскільки надані
позивачем документи підтверджують
факт направлення та отримання мішків
ТОВ «Біокоре Україна», а не ФГ
«Макишинський сад».

З приводу листа від 25.09.2014 року ТОВ
«Пропіленпак», як на доказ
відправлення біг-бегів (мішків
поліпропіленових) відповідачу, колегія
суддів зазначає, що з даного листа суду
не вбачається, що відповідач отримав
дані мішки.

Разом з тим, щодо посилання позивача на
лист №12/05/14 від 12.05.2014 року ТОВ «СП
Євротрейд», згідно якого останній
повідомив, що поставленні автомобілі
під завантаження товару відповідно до
заявки №05-05-1 від 05.05.2014 року, керівник
ФГ «Макишинський сад» Довгань С.А.
відмовився їх завантажувати, колегія
суддів зазначає, що даний лист не може
слугувати належним та допустимим
доказом, оскільки складений в
односторонньому порядку третьою
особою, яка не є стороною у договорі.

При цьому, згідно даного листа, навіть
якщо припустити, що автомобілі були
поставлені, позивачем не було виконано
обов'язку щодо передачі мішків, що
унеможливлює завантаження даних
мішків

Отже, позивачем не надано належних
доказів на підтвердження факту
передачі відповідачу мішків та
направлення автомобілів для
завантаження жита в кількості,
обумовленої договором, як до 30.04.2014 року
такі і після, внаслідок чого у
відповідача була відсутня можливість
виконати своєчасно свій обов'язок, а
відтак відсутні підстави для
ствердження про неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
передачі товару.

Інших доказів щодо підтвердження
належного виконання позивачем своїх
обов'язків щодо передачі відповідачу
мішків та подання необхідної кількості
автотранспорту для завантаження
товару суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що у позивача
відсутні підстави вимагати повернення
попередньої оплати, оскільки позивачем
не виконано зобов'язання передбачені
п.п. 4.1. та 4.2. договору, у зв'язку з чим
вимога про стягнення 79 440 грн. суми
попередньої оплати задоволенню не
підлягає.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо
стягнення з відповідача 3 018,70 грн.
інфляційних втрат за прострочення
виконання грошового зобов'язання, 3 142,80
грн. компенсації за затримку поставки
товару та 7 944 грн. компенсації за
відмову поставити товар в кількості та
на умовах, визначених договором, які за
своєю правовою природою є штрафними
санкціями.

Відповідно до ч. 1 ст. Господарського
кодексу України штрафні санкції
підлягають сплаті у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарських
операцій, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
скаржником не доведено факт належного
виконання свого обов'язку щодо
забезпечення передання та одержання
товару у зв'язку з чим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що у позивача відсутні
правові підстави для ствердження, що у
відповідача виникли грошові
зобов'язання щодо повернення залишку
попередньої оплати з урахуванням
індексу інфляції, стягнення з
відповідача компенсації за затримку
поставки товару, а також застосування
до відповідача відповідальності у
вигляді сплати штрафної санкції -
компенсації за відмову поставити
товар.

Щодо вимоги позивача про визнання
недійсними видаткових накладних та
товарно-транспортних накладних, які
виписані відповідачем із зазначенням
ціни, що не відповідає умовам договору,
та про зобов'язання відповідача
скласти і передати позивачу видаткові
накладні і товарно-транспортні
накладні, в яких вказати ціну товару,
визначену договором, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
та ст. 20 Господарського кодексу України
визначено способи захисту порушених
прав.

З наведених приписів слідує, що закон
визначає, як необхідну умову для
реалізації особою свого права на
захист певного матеріального права, те,
щоб вказане право було предметом
порушення, невизнання або оспорювання
зі сторони іншого суб'єкта спірних
відносин.

Крім того, предметом позову може бути
матеріально-правова чи немайнова
вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд повинен прийняти
рішення. Предметом позову не можуть
бути докази у справі, зокрема, визнання
недійсними видаткових та
товарно-транспортних накладних,
оскільки видаткова накладна є
документом, що підтверджує факт
передачі товару особі, уповноваженою
отримувачем на отримання товару, а
товарно-транспортна накладна
призначена для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення
автомобільним транспортом.

Тобто, дані документи підтверджують
наявність або відсутність юридичних
фактів, які входять до підстав позову.
Захист майнового або немайнового права
чи законного інтересу відбувається
шляхом прийняття судом рішення про
примусове виконання відповідачем
певних дій або зобов'язання утриматись
від їх вчинення.

Таким чином, враховуючи положення ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав задоволення
позову в цій частині, оскільки дана
вимога суперечить встановленим діючим
законодавством способам захисту
цивільних прав.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України у справі №18/1543/12 від 18.09.2013 року.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Чернігівської
області від 16.09.2014 року у справі №927/1232/14
відповідає обставинам справи, є
законним та обгрунтованим, а тому не
підлягає скасуванню. У зв'язку з цим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 33, 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Біокоре
Україна» на рішення господарського
суду Чернігівської області від 16.09.2014
року у справі №927/1232/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 16.09.2014 року у
справі №927/1232/14 залишити без змін.

3. Справу №927/1232/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109
Господарського процесуального кодексу
України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич