ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Справа № 25/217

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді Коробенка
Г.П.,

суддів
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гелемея Ю.М. дов. №29/09/2014
від 29.09.2014,

від відповідача: не з'явився,

від 3-тьої особи: не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"

на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
14.10.2014

у справі №25/217 Господарського суду
Львівської області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"

до Львівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки"

про визнання права власності на
павільйон,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 05.08.2014 (суддя
Пазичев В.М.) заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Турист" про виправлення описки у
рішенні Господарського суду
Львівської області від 13 листопада 2009
року у даній справі - задоволено;
виправлено описку у рішенні
Господарського суду Львівської
області від 13 листопада 2009 року у
справі №25/217, шляхом видалення з
мотивувальної частини рішення
наступних абзаців: "Таким чином, дана
споруда відноситься до тимчасових
конструкцій, так званих малих
архітектурних форм, тобто не є
капітальною спорудою та об'єктом
містобудування в розумінні Закону
України "Про основи містобудування" та
"Про планування та забудову територій",
а право власності на неї не впливає на
характер правовідносин між сторонами
щодо оренди земельної ділянки, на якій
вона розташована, що визнано
представниками сторін в судовому
засіданні. Отже, тимчасовий металевий
павільйон - магазин на площі Двірцевій,
1 у місті Львові не підпадає під ознаки
об'єкта нерухомого майна, в зв'язку з
чим позивач уточнив позовні вимоги.
Тому право власності на нього не
підлягає державній реєстрації як на
об'єкт нерухомості ". В решті частині
рішення Господарського суду
Львівської області від 13.11.2009 року у
справі № 25/217 залишено без змін.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що
виправлення описки у рішенні
Господарського суду Львівської
області від 13.11.2009 року у справі №25/217
шляхом видалення з його мотивувальної
частини наведених абзаців, в яких
надано правову оцінку типу (категорії)
спірної споруди та характеру
правовідносин між сторонами щодо
оренди земельної ділянки, на якій вона
розташована, виходить за межі предмета
позову та не впливає на зміст судового
рішення.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014
зазначена ухвала скасована, у
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Турист" про виправлення описки в
рішенні Господарського суду
Львівської області від 13.11.2009 року у
справі №25/217 відмовлено.

Постанова мотивована тим, що ухвала
Господарського суду Львівської
області від 05.08.2014 винесена з
порушенням норм процесуального права,
зокрема ст. 89 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки цією ухвалою фактично внесені
зміни до судового рішення і зачіпають
суть останнього.

Не погоджуючись з названою постановою,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, зокрема, ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України, просить її скасувати, а ухвалу
Господарського суду Львівської
області від 05.08.2014 залишити в силі. В
обґрунтування вимог касаційної скарги
заявник також посилається на те, що в
позовних вимогах не йшлося про надання
оцінки виду майна, на яке позивач
просив визнати за ним право власності,
а також не йшлося про характер
правовідносин, що виникли між
сторонами з приводу земельної ділянки,
на якій розташоване спірне майно, тобто
вилучення із мотивувальної частини
судового рішення вищенаведених
абзаців не впливає на надання висновку
щодо предмету спору.

У судовому засіданні Вищого
господарського суду України 27.11.14 за
клопотанням позивача розгляд справи
було відкладено на 11.12.14.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

13 листопада 2009 року рішенням
Господарського суду Львівської
області від позов задоволений, визнано
за Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист" право
власності на павільйон-магазин,
позначений на технічному плані літ.
"Б-1", загальною площею 35,3 кв. м., що
складається з першого поверху,
відповідно до даних технічного
паспорта БТІ та ЕО, складеного 18.05.2009
року, що знаходиться за адресою: м.
Львів, площа Двірцева, 1.

В липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"
звернулось до Господарського суду
Львівської області із заявою про
виправлення описки, в якій просив суд
виправити описку у вищезазначеному
судовому рішенні шляхом видалення з
мотивувальної частини наступних
абзаців: "Таким чином, дана споруда
відноситься до тимчасових конструкцій,
так званих малих архітектурних форм,
тобто не є капітальною спорудою та
об'єктом містобудування в розумінні
Закону України "Про основи
містобудування" та "Про планування та
забудову територій", а право власності
на неї не впливає на характер
правовідносин між сторонами щодо
оренди земельної ділянки, на якій вона
розташована, що визнано представниками
сторін в судовому засіданні. Отже,
тимчасовий металевий павільйон -
магазин на площі Двірцевій, 1 у місті
Львові не підпадає під ознаки об'єкта
нерухомого майна, в зв'язку з чим
позивач уточнив позовні вимоги. Тому
право власності на нього не підлягає
державній реєстрації як на об'єкт
нерухомості."

Як зазначалося вище, Господарський суд
Львівської області ухвалою від 05.08.2014
задовольнив вказану заяву.

Частинами 1, 2 ст. 89 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що суддя за заявою сторони
чи державного виконавця роз'яснює
рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому
їх змісту, а також за заявою сторони або
за своєю ініціативою виправляє
допущені в рішенні, ухвалі описки чи
арифметичні помилки, не зачіпаючи суті
рішення. Про роз'яснення рішення,
ухвали, а також про виправлення описок
чи арифметичних помилок виноситься
ухвала.

За змістом наведеної процесуальної
норми під описками слід розуміти
неправильне написання слів, прізвищ,
імен, назв тощо. Арифметичні помилки -
це неправильне викладення: вихідних
даних для розрахунків, які не
відповідають наявним у справі доказам;
результатів арифметичних дій.

Отже, виправлення допущених у рішенні,
ухвалі описок чи арифметичних помилок
допускається, якщо при цьому не
зачіпається суть рішення, ухвали.

За змістом частини 1 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, в судовому процесі
господарський суд на підставі поданих
доказів встановлює всі обставини
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у мотивувальній
частині рішення господарського суду
вказуються обставини справи,
встановлені господарським судом;
причини виникнення спору; докази, на
підставі яких прийнято рішення; зміст
письмової угоди сторін, якщо її
досягнуто; доводи, за якими
господарський суд відхилив клопотання
і докази сторін, їх пропозиції щодо
умов договору або угоди сторін;
законодавство, яким господарський суд
керувався, приймаючи рішення;
обґрунтування відстрочки або
розстрочки виконання рішення.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що предметом позову у
даній справі було визнання права
власності на павільйон, як тимчасову
споруду і до предмету доказування,
відповідно, входили обставини щодо
підстав будівництва об'єкта та
правомірності набуття позивачем права
власності на цей об'єкт, наявність чи
відсутність ознак нерухомості майна,
що є предметом спору, а також
правомірність користування позивачем
земельною ділянкою (чи надавалась
земельна ділянка для будівництва
нерухомого майна, чи для
обслуговування тимчасової споруди). А
відтак, як мотивовано відзначив
апеляційний господарський суд, з
урахуванням заявленого предмету
позову та встановлених господарським
судом обставин справи з викладенням
цих обставин у мотивувальній частині
судового рішення, виключення з
мотивувальної частини рішення
вказаних абзаців змінює суть рішення
щодо того, що спірний об'єкт не є
тимчасовою спорудою, а є об'єктом
нерухомого майна.

З огляду на викладене, судова колегія
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що ухвала Господарського суду
Львівської області від 05.08.2014 у даній
справі винесена з порушенням
вищенаведених приписів процесуального
закону. Тому оскаржена постанова є
законною та обґрунтованою, а підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Турист" залишити без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 у справі
№25/217 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Мачульський Г.М. Шаргало
В.І.