ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

18 грудня 2014 року
Справа № 915/2090/14

м. Миколаїв

Суддя господарського суду
Миколаївської області Ржепецький В.О.,
розглянувши заяву боржника:
Комунального підприємства «Чистота»
(вул. Леніна, 367, м. Нова Одеса,
Миколаївська область, 56602, )

про порушення справи про банкрутство,

встановив:

15.12.2014 на адресу господарського
суду Миколаївської області надійшла
заява Комунального підприємства
«Чистота» №02-01/1091 від 15.12.2014 про
порушення справи про банкрутство
боржника та визнання боржника
банкрутом за ознаками ст. 95 Закону
України «Про вiдновлення
платоспроможностi боржника або
визнання його банкрутом».

Розглянувши матеріали заяви, суд
дійшов висновку про повернення її без
розгляду на підставі наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон), справи про банкрутство
юридичних осіб та фізичних осіб
розглядаються господарським судом за
правилами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, з урахуванням особливостей,
визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону визначено вимоги
до заяви про порушення провадження у
справі про банкрутство.

Частиною другою вказаної статті
встановлено, що до заяви про порушення
справи про банкрутство додаються,
зокрема, докази сплати судового збору,
крім випадків, коли згідно із законом
він не підлягає сплаті, довіреність чи
інший документ, що засвідчує
повноваження представника, якщо заяву
підписано представником.

Заяву №02-01/1091 від 15.12.2014 про
порушення справи про банкрутство
Комунального підприємства «Чистота»
підписано головою ліквідаційної
комісії Черепенко В.Г., повноваження
якої не підтверджено належним чином, а
саме, до заяви не додано відповідного
рішення засновника боржника.

Частиною дев'ятою статті 11 Закону
встановлено, що за подання заяви про
порушення справи про банкрутство
справляється судовий збір у порядку,
передбаченому законом.

Заявником до заяви не додано
доказів на підтвердження сплати
судового збору в порядку та розмірі,
передбачених чинним законодавством.

Клопотанням від 15.12.2014 боржник
просить суд відстрочити сплату
судового збору за подання заяви про
порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про судовий збір», враховуючи
майновий стан сторони, суд може своєю
ухвалою відстрочити або розстрочити
сплату судового збору на певний строк,
але не довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

У пункті 3.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року №7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» судам надано роз'яснення, що
єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін.

Разом з тим, зазначена норма Закону
України «Про судовий збір», не містить
обов'язку, а лише встановлює можливість
суду своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору.

При цьому, у відповідності до положень
ч. 1 ст. 43 ГПК України, згідно з якою,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
винесене судом рішення з цього питання,
зокрема, має відповідати положенням
Закону, який регулює правові відносини
в конкретній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
якщо вартості майна боржника -
юридичної особи, щодо якого прийнято
рішення про ліквідацію, недостатньо
для задоволення вимог кредиторів, така
юридична особа ліквідується в порядку,
передбаченому цим Законом.

Положеннями ч. 4 ст. 11 Закону
встановлено, що боржник подає заяву до
господарського суду за наявності
майна, достатнього для покриття
судових витрат, якщо інше не
передбачено цим Законом.

При цьому, як витікає з положень ч. 1 ст.
45 Закону, витрати, пов'язані з
провадженням у справі про банкрутство
в господарському суді та роботою
ліквідаційної комісії, законодавцем
визначаються в такому обсязі:

витрати на оплату судового збору;

витрати кредиторів на проведення
аудиту, якщо аудит проводився за
рішенням господарського суду за
рахунок їхніх коштів;

витрати заявника на публікацію
оголошення про порушення справи про
банкрутство, введення процедури
санації, визнання боржника банкрутом;

витрати на публікацію в офіційних
друкованих органах інформації про
порядок продажу майна банкрута;

витрати на публікацію в засобах
масової інформації про поновлення
провадження у справі про банкрутство у
зв'язку з визнанням мирової угоди
недійсною;

вимоги щодо виплати основної грошової
винагороди арбітражному керуючому;

вимоги щодо відшкодування витрат
арбітражного керуючого, пов'язаних з
виконанням ним повноважень
розпорядника майна, керуючого санацією
боржника або ліквідатора банкрута;

витрати арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора), пов'язані з
утриманням і збереженням майнових
активів банкрута;

витрати Гарантійного фонду виконання
зобов'язань за складськими документами
на зерно, пов'язані з набуттям ним права
регресної вимоги щодо зернового
складу, - у розмірі всієї виплаченої ним
суми відшкодування вартості зерна.

Правовий аналіз зазначених норм Закону
дозволяє дійти висновку про те, що
законодавцем встановлено безумовний
обов'язок боржника забезпечити
проведення ліквідаційної процедури за
свій рахунок в обсязі, визначеному
Законом.

Зазначені міркування в своїй
сукупності визначають неможливість
винесення судом рішення про
розстрочення (відстрочення) сплати
судового збору за заявою боржника,
поданою у відповідності до положень ч. 1
ст. 95 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Таким чином, в задоволенні клопотання
боржника про відстрочення сплати
судового збору слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Закону,
обов'язковою умовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
дотримання боржником порядку
ліквідації юридичної особи відповідно
до законодавства України.

За змістом частин другої, третьої та
п'ятої статті 105 Цивільного кодексу
України після внесення запису про
прийняття рішення засновників
(учасників) юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу про
припинення юридичної особи до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
повідомлення про внесення запису до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо прийняття рішення засновників
(учасників) юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу про
припинення юридичної особи
публікується у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації.
Учасники юридичної особи, суд або
орган, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи, відповідно
до цього Кодексу призначають комісію з
припинення юридичної особи (комісію з
реорганізації, ліквідаційну комісію),
голову комісії або ліквідатора та
встановлюють порядок і строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється. Строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється, не може
становити менше двох і більше шести
місяців з дня опублікування
повідомлення про рішення щодо
припинення юридичної особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 111 Цивільного
кодексу України, ліквідаційна комісія
(ліквідатор) після закінчення строку
для пред'явлення вимог кредиторами
складає проміжний ліквідаційний
баланс, що включає відомості про склад
майна юридичної особи, що ліквідується,
перелік пред'явлених кредиторами вимог
та результат їх розгляду.

Повідомлення про ліквідацію
Комунального підприємства «Чистота»
опубліковано в Бюлетені державної
реєстрації №195 (30) 2011.

В порушення ч. 5 ст. 105, ч. 8 ст. 111 ЦК
України в повідомленні про ліквідацію
Комунального підприємства «Чистота»
не зазначено строку заявлення
кредиторами вимог до боржника, до
заяви про порушення провадження у
справі про банкрутство не додано
доказів на підтвердження пред'явлення
кредиторами грошових вимог до банкрута
у визначений строк та результатів їх
розгляду.

Крім того, в порушення вимог
частин 1, 2, 4 статті 11 Закону, до заяви
про порушення справи про банкрутство
не додано: бухгалтерський баланс на
останню звітну дату, підписаний
керівником та бухгалтером
підприємства; докази на підтвердження
наявності майна, достатнього для
покриття судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону,
господарський суд не пізніше п'яти днів
з дня надходження до господарського
суду заяви про порушення справи про
банкрутство повертає її та додані до
неї документи без розгляду якщо заява
не відповідає змісту вимог, зазначених
у цьому Законі, якщо, зокрема, не подано
доказів щодо сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі,
доказів на підтвердження повноважень
особи, якою підписано відповідну заяву,
якщо заява не відповідає змісту вимог,
зазначених у цьому Законі та з інших
підстав, передбачених статтею 63 ГПК
України, з урахуванням вимог цього
Закону.

Повернення заяви не перешкоджає
повторному зверненню з нею до
господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 95 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. 86 ГПК
України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Комунальному
підприємству «Чистота» в задоволенні
клопотання про відстрочення сплати
судового збору за подання заяви про
порушення справи про банкрутство.

2. Заяву та додані до неї
документи повернути заявнику без
розгляду.

Суддя

В.О.Ржепецький