ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року Справа №
904/6955/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого Виноградник О.М. (
доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Букоємський Р.В., дов. № 14-138
від 13.05.2014р.;

відповідача - Бура М.О., дов. № 1441 від
17.10.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дзержинське
управління регіонального будівництва»
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області
та Публічного акціонерного товариства
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», м.Київ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.11.2014
року по справі № 904/6955/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дзержинське
управління регіонального будівництва»
м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 87 910,04 грн.

В судовому засіданні було
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК
України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.11.2014
року у справі № 904/6955/14 (суддя Юзіков
С.Г.) за позовом Публічного
акціонерного товариства «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м.Київ до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дзержинське управління регіонального
будівництва» м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області про
стягнення 87 910,04 грн. позов було
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 8453,12
грн. - пені, 17 118,63 грн. - збитків від
інфляції, 2641,98 грн. - 3% річних, 1644,38 грн.
судового збору; провадження в частині
стягнення 50 909,11 грн. - припинено; в решті
позову відмовлено (а.с.96-97).

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області мотивовано
фактом неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань по повній та своєчасній
оплаті вартості поставленого газу, в
частині припинення провадження у
справі - сплатою відповідачем суми
основного боргу після звернення
позивача з позовом; в якості норм
матеріального права господарський суд
послався на ст.ст.193, 233 Господарського
кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 612, 625, 655
ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням місцевого господарського
суду, до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою звернувся
відповідач - ТОВ «Дзержинське
управління регіонального
будівництва», посилається на те, що
господарським судом були неповно
з`ясовані обставини, що мають значення
для справи, на невідповідність
висновків, викладених в рішенні,
обставинам справи, зокрема:

- господарським судом не була
застосована до спірних відносин ст.614
ЦК України, оскільки умовою
відповідальності за порушення
зобов`язань є вина боржника; в даному
випадку відповідачем було доведено, що
заборгованість перед позивачем
виникла внаслідок несплати
відповідачу населенням за послуги з
централізованого опалення та
водопостачання; крім того, відповідач
зазначає, що всупереч складному
фінансовому стану він повністю
розрахувався з позивачем за
поставлений природний газ 10.09.2014р.,
тобто, до прийняття оскаржуваного
рішення;

- також скаржник наголошує, що
господарський суд, враховуючи
діяльність відповідача, стягнув
непомірно великі санкції відносно
розміру збитків; просить суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення в частині нарахованих санкцій
та прийняти нове рішення, яким зменшити
нараховані пеню, інфляційні втрати, 3%
річних на 99,9%.

Також, не погодившись з вищезазначеним
рішенням господарського суду до суду
апеляційної інстанції звернувся
позивач по справі - ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», посилається на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з`ясування обставин справи, які
мають значення для її правильного
вирішення, зокрема:

- господарським судом всупереч ст.4-2
ГПК України був порушений принцип
рівності учасників судового процесу
перед законом і судом; оскільки
оскаржуване рішення в частині
обґрунтування зменшення розміру
неустойки містить лише доводи та
аргументи, на яких ґрунтувалось
клопотання відповідача, без урахування
доводів позивача та його майнового
стану, особливостей діяльності
позивача;

- господарським судом неправомірно
застосовано ст.83 ГПК України, якою
передбачене зменшення розміру
неустойки у виняткових випадках, але
відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» не була досліджена
винятковість обставин у цій справі;

- враховуючи вищевикладене,
господарським судом порушені норми
ст.617, ч.1 ст.625 ЦК України, ч.2 ст.218, ст.219
Господарського кодексу України на
відшкодування, пов`язане з неналежним
виконання відповідачем своїх
зобов`язань;

- також скаржник зазначає, що під час
розгляду справи було порушено його
право на справедливий суд, закріплене в
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Відзиви на апеляційну скаргу сторонами
по справі не надавались (ст.96 ГПК
України) в зв`язку з оскарженням обома
сторонами прийнятого господарським
судом рішення по справі.

Присутні в судовому засіданні 23.12.2014р.
представники сторін підтримали свої
правові позиції, викладені в
апеляційних скаргах.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду Дніпропетровської
області, дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, вислухав пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
слід залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 19.11.2013р. між ПАТ «Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» м.Київ («продавець» за
договором, позивач по справі, скаржник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дзержинське
управління регіонального будівництва»
м.Кривий Ріг ("покупець" за договором,
відповідач по справі, скаржник) був
укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/4134-ТЕ-3, відповідно
до предмету якого "продавець"
зобов'язався передати у власність
«покупця» у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а "покупець"
зобов'язався прийняти та оплатити цей
газ на умовах цього договору; газ, що
продається за цим договором,
використовується «покупцем» виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками ї їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності)
(п.п.1.1-1.2 р.1 договору (а.с.13-18)).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору сторони
погодили, що «продавець» передає
«покупцеві» з 01 грудня 2013 року по 31
грудня 2013 року газ обсягом до 500,000 тисяч
куб. м.

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 розділу 3 договору
сторони узгодили, що «продавець»
передає «покупцю» газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
«покупця»; право власності на газ
переходить від «продавця» до «покупця»
в пунктах приймання-передачі; після
переходу права власності на газ
«покупець» несе всі ризики і приймає
всю відповідальність, пов`язану з
правом власності на газ.
Приймання-передача газу, переданого
«продавцем» «покупцеві» у
відповідного місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу; обсяг споживання газу «покупцем»
у відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу «покупця». Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, «покупець»
зобов`язується надати «продавцеві»
підписані та скріплені печатками
«покупця» та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість; «продавець» не пізніше 8-го
числа зобов`язується повернути
«покупцеві» та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою , або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акту; акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 розділу 5 договору сторони
визначили, що ціна за 1000 куб.м.
природного газу становить 1091,00 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість; до сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Пунктами 6.1, 6.2 розділу 6 договору
сторони передбачили, що оплата за газ
здійснюється «покупцем» виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу;
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу; при невиконанні
«покупцем» вимог, передбачених у п.6.1
цього договору, «продавець» має право
обмежити передачу газу «покупцеві» або
припинити передачу газу до повного
погашення заборгованості за переданий
газ по цьому договору.

Пунктами 7.1, 7.2 розділу 7 договору
сторонами передбачена
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання договірних
зобов`язань, у випадках, передбачених
чинним законодавством України, а також
цим договором; також сторонами
визначена відповідальність «покупця»
за несвоєчасну оплату поставленого
природного газу у виглядів сплати пені
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3 р.9 договору сторони
визначили 5-річний строк, в межах якого
вони можуть звернутись до суду з
вимогою про захист своїх прав, в тому
числі щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань.

Пунктом 11.1 сторони узгодили, що договір
діє з моменту підписання і до 31.12.2013р. - в
частині реалізації газу, а в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення.

Докази визнання недійсним, розірвання,
внесення будь-яких змін в
встановленому законом порядку до
договору № 13/4134-ТЕ-3 від 19.11.2013р.
відсутні в матеріалах справи, не
надавались скаржником в ході розгляду
справи в судах обох інстанцій
відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору № 13/4134-ТЕ-3
позивачем була здійснена поставка
природного газу в кількості 261,955 куб.м.
на загальну суму 342 951,49 грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу від
04 січня 2014 року (а.с.19), визнається
відповідачем, не спростовується жодним
доказом.

Відповідач за поставлений природний
газ розраховувався, але платежі
здійснював несвоєчасно, частинами, з
порушенням строків оплат, визначених
договором, останній платіж в сумі 50 909,11
грн. було здійснено вже після звернення
позивача з позовом 09.09.2014р. (а.с.66, 59-67), що
також визнається відповідачем, не
спростовано жодним доказом в розумінні
ст.ст.32, 36 ГПК України при розгляді
справи в судах обох інстанцій.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться; до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом;
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено
обов'язок покупця оплатити товар після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
регламентовано, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно ст.546 ЦК України виконання
зобов`язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов`язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене,
клопотання відповідача, вимоги закону,
право господарського суду на зменшення
розміру неустойки, передбачене ст.83 ГПК
України, господарським судом
правомірно зменшений розмір пені на 30%
та стягнено з відповідача на користь
позивача 8453,12 грн. - пені, 17 118,63 грн. -
збитків від інфляції, 2641,98 грн. - 3%
річних. Крім того, господарським судом
обґрунтовано припинено провадження у
справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України в частині стягнення 50 909,11 грн.,
оскільки зазначену суму відповідачем
сплачено після звернення позивача з
позовом - 10.09.2014р., що підтверджується
платіжним дорученням (а.с.66). При цьому
судами обох інстанцій приймаються
доводи відповідача про те, що основною
категорією споживачів є населення, яке
має значну заборгованість перед
підприємством, а відповідач зазначає,
що вживає заходів по зменшенню
дебіторської заборгованості, вживає
заходів по проведенню
претензійно-позовної роботи з
абонентами (а.с.57) (із боргу, який
рахується за абонентами відповідача -
151 085,42 грн., заборгованість населення
перед відповідачем становить 151 293,57
грн.).

Тобто, несвоєчасна оплата послуг
абонентами відповідача в першу чергу
обумовлена об»активними обставинами
спаду економічного росту, кризовими
явищами в економіці держави,
зменшенням рівня доходів населення.

Також колегія суддів бере до
уваги ступінь виконання відповідачем
своїх зобов`язань по повній оплаті суми
основного боргу в ході розгляду справи
в суді першої інстанції.

Щодо доводів відповідача про
зменшення суми нарахувань до 99,9%, то
вони не приймаються, оскільки
порушення виконання умов договору,
зокрема, оплати поставленого
природного газу, мало місце, договором,
підписаним сторонами, передбачена
відповідальність за порушення умов
договору, а річні та сума боргу з
урахуванням індексу інфляції не є
видом відповідальності, є платою за час
користування грошима та платою, яка
відшкодовує витрати кредитора,
пов`язані з інфляційними процесами та
їх нарахування здійснюється незалежно
від вини боржника (п.3.1 р.3, п.4.1 р.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов`язань»).

Щодо доводів позивача про
недотримання господарським судом
ст.ст.4-2, 83 ГПК України, ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, то вони не
приймаються судом апеляційної
інстанції, оскільки відповідно до п.3.17.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарським судом
досліджені та матеріалами справи
підтверджені об`єктивні обставини щодо
віднесення даного випадку до
виняткового, господарським судом
винесене законне та справедливе
рішення, оскільки суму основної
заборгованості відповідач сплатив
позивачу до звернення з позовом, отже,
судом враховано ступінь виконання
зобов`язань, а пеню зменшено лише на 30%.

Решта доводів апеляційної скарги
не впливає та не спростовує
вищенаведеної правової оцінки
матеріалів, обставин справи на
підставі закону, а тому не приймаються
апеляційним господарським судом.

За цих обставин колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що висновки, викладені в
оскаржуваному рішенні господарського
суду від 18.11.2014р. відповідають вимогам
закону, матеріалам, обставинам справи,
а доводи, наведені в апеляційних
скаргах не можуть бути підставами
скасування або зміни постановленого
судового рішення, правові підстави
задоволення апеляційних скарг -
відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101,
103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.11.2014
року у справі № 904/6955/14 - залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дзержинське управління регіонального
будівництва» м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м.Київ - залишити без
задоволення.

Матеріали справи повернути до
господарського суду Дніпропетровської
області.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 24.12.2014р.

Головуючий суддя
О.М.
Виноградник

Суддя
О.В.Джихур

Суддя
О.М.Лисенко