м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІКОН ЛТД»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО»
Про стягнення 17 178,46 грн.
Суддя Яковенко А.В.
Представники сторін:
Від позивача - Жук Ю.В. дов. №б/н від
Від відповідача - не з'явилися.
справи:
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВІКОН ЛТД"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКО" про стягнення
заборгованості за Договором поставки
грн. - основної заборгованості, 1 154,60
грн. - пені, крім того просили судові
витрати у розмрі 1 827,00 грн. також
покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.04.2012
між сторонами було укладено Договір
позивач взяв на себе зобов'язання
поставити і передати у власність
відповідача товари народного
споживання, а останній - прийняти та
оплатити вказані товари. Проте, як
вказує Позивач, в результаті
неналежного виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань у нього
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 16 023,86 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2014 порушено провадження у
справи на 12.11.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
відкладався на 03.12.2014 відповідно до
вимог ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Представник позивача у судове
засідання 03.12.2014 з'явився, надав
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
від 03.12.2014 про зменшення розміру
позовних вимог, у зв'язку з частковим
повернення товару відповідачем, просив
суд задовольнити позовні у повному
обсязі з урахуванням заяви №б/н від
03.12.2014 про зменшення розміру позовних
Представники відповідача у судове
засідання 03.12.2014 не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі
клопотань станом на дату розгляду
справи не подавали.
Відповідно до абзацу 3 п.3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
За результатами дослідження доказів,
наявних у матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 03.12.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
02.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (далі -
Позивач, Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі
- Відповідач, Покупець) було укладено
Відповідно до п. 1.1. Договору
Постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність Покупцю товари
народного споживання в асортименті і
за ціною, яка узгоджена сторонами
Договору в специфікації, і в кількості,
яка узгоджена сторонами у замовленнях
на поставку партії Товару, а Покупець
зобов'язується прийняти поставлений
Постачальником у відповідності до умов
Договору Товар і сплатити його
вартість у порядку та на умовах,
узгоджених сторонами в цьому Договорі.
Приписами п. 7.1. Договору передбачено,
що Покупець здійснює оплату за
поставлений Постачальником Товар зі
спливом 50 (п'ятдесят) календарних днів з
дати поставки Товару Постачальником.
Сторони погодили, що у разі порушення
стороною Договору строків виконання
грошового зобов'язання, передбаченого
цим Договором, винувата сторона
зобов'язана сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період прострочки виконання,
нараховану на суму грошового
зобов'язання, за кожний день прострочки
Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку Позивача,
виконанням Відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
згідно Договору Товару, у зв'язку з чим
Позивач вказує на існування
заборгованості за поставлений Товар у
розмірі 16 023,86 грн (сума до зменшення
Судом встановлено, що укладений між
сторонами Договір за своєю правовою
природою є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України).
Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629
ЦК України є обов'язковим для виконання
Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено,
що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Матеріалами справи підтверджується
передача Відповідачу Товару на
виконання умов Договору. Так, з
письмових пояснень Позивача
вбачається, що останнім було за період
з 09.05.2014 по 27.06.2014 поставлено на адресу
Відповідача Товару на загальну суму 20
Як вказує у своїх письмових поясненнях
Позивач, зобов'язання з оплати
поставленого Товару Відповідачем були
виконані частково, у результаті чого в
останнього утворилася заборгованість
у розмірі 15 810,86 грн., з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог.
Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК
України, п.7.1. Договору Покупець
здійснює розрахунки за отриману партію
Товару на умовах відстрочення платежу
у строк не пізніше 31 календарного дня
від дати поставки Товару.
Таким чином, після спливу указаного п.
4.2. Договору Покупець здійснює оплату
за поставлений Постачальником Товар зі
спливом 50 (п'ятдесят) календарних днів з
дати поставки Товару Постачальником.
Відповідно до статті 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Згідно із статтями 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Матеріалами справи підтверджується
наявність у Відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
Позивача на підставі Договору за
переданий Товар суми заборгованості у
розмірі 15 810 ,86 грн. Відповідачем
указана заборгованість не спростована,
доказів її погашення суду не надано.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Відповідач обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимога Позивача про стягнення з
Відповідача основної заборгованості у
розмірі 15 810 ,86 грн. за поставлений Товар
є законною, обгрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, у зв'язку із простроченням
виконання грошового зобов'язання з
оплати поставленого Товару, Позивачем
нараховано Відповідачу 1 154,60 грн. - пені,
відповідно до заяви №б/н від 03.12.2014 про
зменшення розміру позовних вимог
Щодо стягнення штрафних санкцій судом
встановлено наступне.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Приписами ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Як зазначалось вище, пунктом 8.1.
Договору сторони передбачили, що у разі
порушення стороною Договору строків
виконання грошового зобов'язання,
передбаченого цим Договором, винувата
сторона зобов'язана сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочки
виконання, нараховану на суму
грошового зобов'язання, за кожний день
В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.
Судом встановлено, що Відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку з перерахування коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання зобов'язання, тому дії
останнього є порушенням договірних
зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
ЦК України), відповідно є підстави для
застосування встановленої законом
Судом враховано положення п.2.5.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 №14, відповідно до якого щодо пені
за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
Відповідно до статті 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати розміру подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
Враховуючи положення п. 7.1. Договору п.
2.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 №14, ч. 5 ст. 254 ЦК України, суд
приходить до висновку, що Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання грошового зобов'язання з
Враховуючи викладене, пеня повинна
розраховуватися за період з 19.08.2014, втім
не виходячи при цьому за межі
визначеного Позивачем періоду часу
(27.06.2014 по 14.10.2014), протягом якого, на
думку Позивача, мало місце невиконання
такого зобов'язання.
Таким чином, вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача пені у розмірі
1 154,60 грн. за період з 27.06.2014 по 14.10.2014
підлягають лише частковому
задоволенню - за період з 19.08.2014 по 14.10.2014
і за розрахунком суду указана сума
становить 625,59 грн. У задоволенні вимог
стосовно стягнення решти суми пені у
розмірі 529,01 грн. необхідно відмовити.
Факт невиконання Відповідачем
зобов'язання за Договором належним
чином доведений, документально
обґрунтований, Відповідачем не
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Відповідачем не були надані суду
належні та допустимі докази на
спростування викладеного в позові.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
Позивача про стягнення заборгованості
є законними, обґрунтованими та такими,
що задовольняються судом в частині
стягнення 15 810 ,86 грн. - основного боргу,
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
при задоволенні позову стягнення
судового З огляду на те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задовленню, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на Відповідача та
Позивача пропорційно до задоволених
За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з
м. Київ, пр-т. Науки, буд. 8; ) з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВІКОН
ЛТД» (73000, м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77;
) заборгованість: 15 810 ,86
грн. - основного боргу, 625,59 грн. - пені та
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 1 770,03 грн.

3. В іншій частині у позові
відмовити.

4. Після набрання рішенням
законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6. Дата складання повного тексту
рішення 12.12.2014.

Cуддя
А.В.Яковенко