ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"16" грудня 2014 р.
Справа № 910/16241/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олга -Логістик», м.
Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Великий Віз», смт. Гостомель, м. Ірпінь

про стягнення 68 546,45 грн.

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників:

позивач - Бобровська А.О. предст.дов. б/н
від 01.01.2014р.;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом Київської області
розглядається справа за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олга-Логістик» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Великий Віз» про стягнення 65 464, 35 грн.
заборгованості за поставлений, в
рамках договору поставки №1107 від
06.12.2012р., товар за період з 24.05.2014 по
25.06.2014, яка складається з: 53 292,32 грн.
основного боргу, 675,33 грн. пені та 711,06
грн. 3% річних та 10 785,64 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.09.2014р. справу №910/16241/14
було прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 27.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.10.2014р. розгляд справи було
відкладено на 17.11.2014, у зв'язку з неявкою
повноважного представника відповідача
та неподання відповідачем
витребуваних документів.

13.11.2014 через канцелярію суду позивач
подав заяву про збільшення позовних
вимог, відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 68 546,45 грн.
заборгованості, з яких 46 225,53 грн.
основного боргу, 1232,28 грн. пені, 1156,69 грн.
20% річних та 19 931,95 грн. штрафу.

Частиною 4 статті 22 ГПК України
унормовано, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

У своїй заяві позивач зазначає, що
відповідачем було частково сплачено за
товар поставлений за період з 24.05.2014 по
25.06.2014 у сумі 52 600,00 грн. та повернуто
товару на суму 201,36 грн., у зв'язку з чим,
за спірний період за відповідачем
значиться залишок основного боргу у
розмірі 490,96 грн.

За словами позивача, в ході підготовки
документів для судового засідання
працівниками ТОВ «Ольга-Логістик» було
виявлено заборгованість відповідача
за товар, який був поставлений
останньому за період з 16.08.2014 по 01.10.2014.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов
до висновку, що фактично відповідач
змінив предмет позову, шляхом
зазначення інших неоплачених
видаткових накладних.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Відтак, зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК України з доданням до
неї документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в
п. 3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач змінив предмет позову до
початку розгляду справи по суті, у
зв'язку з чим, суд вирішив прийняти
заяву позивача та здійснювати розгляд
спору в межах нового предмету.

В судовому засіданні 17.11.2014
оголошувалась перерва в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України на 16.12.2014.

Повноважний представник відповідача,
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи, що
підтверджується підписом представника
на бланку оголошення перерви, в судове
засідання 16.12.2014 не з'явився.

Проте, через канцелярію суду,
відповідач подав клопотання про
відкладення розгляду справи.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що
повноважний представник відповідача
Ястремський О.Я. не має можливості
з'явитися в судове засідання 16.12.2014., в
зв'язку з тим, що приймає участь у
судовому засіданні в Київському
апеляційному господарському суді.

Розглянувши подане клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
зазначає, що стаття 22 ГПК України
зобов'язує сторони та інших учасників
процесу добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України,
справи юридичних осіб в господарському
суді ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами.

Справу від імені підприємства можуть
вести керівники підприємств та
організацій, інші особи, повноваження
яких визначені законодавством або
установчими документами.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства.

Відповідачем не подано доказів, що
представник, який не мав можливості
з'явитись на вказане судове засідання,
є єдиним можливим представником
підприємства, за відсутності якого
справа не може бути розглянута.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції
«Про захист прав людини і
основоположних свобод», суд зазначає,
що праву особи на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку кореспондується
обов'язок добросовісно користуватися
наданими законом процесуальними
правами, утримуватись від дій, що
зумовлюють затягування судового
процесу, та вживати надані
процесуальним законом заходи для
скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v.
Spain») від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини,
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволенню не підлягає.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, дослідження
доказів, наявних в матеріалах справи,
яких достатньо для об'єктивного
вирішення спору по суті, судом
закінчено, а також враховуючи приписи
статті 69 Господарського
процесуального кодексу України щодо
строків розгляду справи, суд, керуючись
нормами статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні 16.12.2014 оголосив
вступну та резолютивну частину
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

08 серпня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ольга-Логістик» (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Великий Віз» укладено договір
поставки продукції № 1107, відповідно до
умов якого, Постачальник продає та
поставляє, а Покупець купує та оплачує
на умовах та у порядку

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що
Покупець зобов'язаний оплачувати кожну
партію переданого Постачальником
товару, протягом (але не пізніше) 21
календарних днів з моменту передачі
такої партії товару.

За словами позивача, за період з 24.05.2014
по 25.06.2014, ним на було здійснено
поставку товару на загальну суму 53 292,32
грн., що підтверджується наявними у
матеріалах справи видатковими
накладними.

Відповідач, всупереч умовам договору,
здійснив лише часткову оплату за
отриманий в період з 24.05.2014 по 25.06.2014
товар у розмірі 52 600,00 грн. та повернув
товар на суму 201,36 грн.

Крім того, за період з 16.08.2014 по 01.10.2014
позивач здійснив поставку товару
відповідачу на суму 45 731,57 грн.,що
підтверджується наявними у матеріалах
справи видатковими накладними, який на
даний час є неоплачений відповідачем.

У зв'язку з чим, на даний час за
відповідачем рахується заборгованість
у розмірі 46 222,53 грн., яку і просить
стягнути позивач.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Господарським
кодексом.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, доказів оплати та
відзиву на позов відповідач до суду не
надав, розмір вказаної заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи, вимога про стягнення з
відповідача 46 225,53 грн. боргу за
поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 1232,28
грн. пені.

Згідно з п. 5.3. Договору, у випадку
несвоєчасної оплати поставленої
партії товару, Покупець зобов'язаний
сплатити на користь Постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від вартості партії товару за
кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування
пені за допомогою калькулятора штрафів
системи «Ліга-Закон», з врахуванням
норм чинного законодавства та умов
договору, а також застосовуючи
подвійну облікову ставку НБУ, суд
встановив, що заявлена позивачем пеня в
розмірі 1232,28 грн. підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 19 931,95 грн. штрафу у розмірі
20% від суми простроченого платежу в
порядку п. 5.5 Договору.

Даним пунктом передбачено, що у разі
порушення умов п. 3.5 Договору, на
Покупця накладається штраф у розмірі 20%
від суми заборгованості.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України. Можливість одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
окремих видів господарських
зобов'язань передбачено частиною
другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та у
постанові Вищого господарського суду
від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
правильність нарахування суми штрафу,
з урахуванням умов договору та норм
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку, що заявлена сума штрафу у
розмірі 19 931,95 грн. підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Також в позові заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 20% річних у
розмірі 1156,69 грн.

Відповідно до п. 5.3. Договору, у випадку
несвоєчасної оплати поставленої
партії товару, Покупець зобов'язаний
сплатити на користь Постачальника,
крім пені, 20% річних.

Частиною другою ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зважаючи на те, що сторони в договорі
передбачили стягнення річних за
невиконання умов договору в розмірі 20%,
суд, здійснивши власний розрахунок 20 %
річних, встановив, що заявлені
позивачем до стягнення відсотки річних
відповідають вимогам законодавства та
обставинам справи, а тому дана вимога
підлягає задоволенню в повному обсязі
в розмірі 1156,69 грн.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 46
222,53 грн. боргу, 1232,28 грн. пені, 1156,69 грн. 20%
річних та 19 931, 95 грн. штрафу.

Згідно із статтями 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Великий Віз» (08290, Київська обл., м.
Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Кулішова,
18-Б, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олга -Логістик» (01001,
м. Київ, вул. Софіївська, 10-А, ) - 46 222 (сорок шість тисяч двісті
двадцять дві) грн. 53 коп. боргу, 1232 (одну
тисячу двісті тридцять дві) грн. 28 коп.
пені, 1156 (одну тисячу сто п'ятдесят
шість) грн. 69 коп. 20% річних, 19 931
(дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять
одну) грн. 95 коп. штрафу та 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 24.12.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін