м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна"
до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 8 931,17 грн.
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Іванчишина С.М. (дов.№9 від
від відповідача: Голяр І.С. (дов.№2 від
Приватне акціонерне товариство
"Акціонерна страхова компанія
"Інго-Україна" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес" про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 8 931,17 грн.
Позивач зазначає, що виконавши умови
договору страхування майнових
інтересів власника автомобіля і
виплативши йому у зв'язку з
пошкодженням автомобіля при
дорожньо-транспортній пригоді суму
страхового відшкодування, отримав
право вимоги до осіб, відповідальних за
завдані збитки, якими є відповідач, як
особа, що застрахувала цивільну
відповідальність винної у пригоді
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.11.2014 порушено провадження у
розгляду на 11.12.2014 року.
25.11.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від Моторного
(транспортного) страхового бюро
України надійшла інформація,
витребувана ухвалою суду від 10.11.2014
04.12.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від відповідача надійшов
відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні 11.12.2014 представник
позивача надав усні пояснення по суті
спору та просив задовольнити позов.
Представник відповідача надав усні
заперечення на позов, посилаючись на
обставини аналогічні тим, що викладені
На запитання суду щодо наявності
додаткових обставин, що мають значення
для справи представники сторін
повідомили, що ними подані всі докази,
які мають значення для вирішення
справи по суті, судом досліджені всі
обставини справи і на підставі
зібраних доказів можливо прийняти
рішення у справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2012 між Приватним акціонерним
товариством "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна" (страховик) та
Михайліченко Людмилою Валентинівною
(страхувальник ) укладено договір
№630539371.12 добровільного страхування
наземних транспортних засобів, за яким
предметом страхування є майнові
інтереси Страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
марки "Nissan", державний номер ВВ5362СН.
Вигодонабувачем за даним Договором
виступає Публічне акціонерне
товариство «Креді Агріколь Банк».

Відповідно до довідки №9165250 про
дорожньо-транспортну пригоду, 27.02.2013 по
вул.Ростовський у м.Антрацит,
Луганської області, відбулась
дорожньо-транспортна пригода
(зіткнення) між транспортним засобом
марки "Nissan", державний номер ВВ5362СН, під
керуванням Михайліченко В.Н. (право
керування передбачено у технічному
паспорті) та транспортним засобом
марки "Volvo", державний номер ВС2864СІ, під
керуванням Бугай В.П.

Дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
Бугай В.П. Правил дорожнього руху
України, якого постановою
Золочівського районного суду
Львівської області від 17.04.2013 у справі
№445/612/13-п визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи,
05.03.2013страхувальник звернувся до
позивача із заявою про настання події,
що має ознаки страхового випадку та на
виплату страхового відшкодування за
договором №630539371.12від 03.07.2012, із
зазначенням отримувача даної виплати
ТОВ «Прайм Кар».

Згода на обраний страхувальником
напрямок виплати страхового
відшкодування підтверджується наявним
у матеріалах справи звітом-вимогою
вигодонабувача від 13.03.2013 року.

Умовами Договору, зокрема п.8.9.,
визначено, що документами, які
підтверджують розмір збитків,
понесених витрат є, наприклад, акт
автотоварознавчого дослідження,
експертизи, калькуляція та оригінали
рахунків за ремонт ТЗ та інше.

Вартість матеріального збитку,
спричиненого власнику ТЗ "Nissan",
державний номер ВВ5362СН, визначена у
Звіті №032-13 від 07.03.2013, складеним Бюро
судових автотоварознавчих експертиз, у
розмірі 9458,00 грн.

Розмір страхового відшкодування
визначений позивачем на підставі
виставлених станцією СТО ТОВ "Прайм
Кар" рахунку №782 від 12.03.2013 та
зазначений у страховому акті №8124 від
13.03.2013 із розрахунком до нього у розмірі
9441,17 грн.

Позивач, на виконання умов договору
№630539371.12від 03.07.2012 та відповідно до
заяви страхувальника і наданого
погодження вигодонабувача,
перерахував на рахунок ТОВ "Прайм Кар"
суму страхового відшкодування у
розмірі 9441,17 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №3617 від 02.04.2013
року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Цивільно-правова відповідальність
водія Бугай В.П., який керував
транспортним засобом марки "Volvo",
державний номер ВС2864СІ, на момент
скоєння ДТП застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Брокбізнес" (відповідач у
справі), за полісом №АЕ2347865, відповідно
до витягу з Єдиної централізованої
бази МТСБУ та наявної у матеріалах
справи копії даного полісу.

Отже, до позивача перейшло право вимоги
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, тому 09.04.2014 позивач звернувся
до відповідача із претензією №74838 про
сплату страхового відшкодування, однак
коштів станом на день розгляду справи
судом позивач так і не отримав.

Водночас, відповідач у відзиві на
позовну заяву, обґрунтовуючи
відсутність підстав для задоволення
позову, зауважує на пропущення
позивачем строку для подання заяви на
відшкодування шкоди у порядку регресу,
зважаючи на ст.37.1.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів", що
визначає одну з підстав відмови у
виплаті страхового відшкодування
неподання протягом одного року
відповідної заяви з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дійшов
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою
Золочівського районного суду
Львівської області від 17.04.2013 у справі
№445/612/13-п встановлено вину Бугай В.П. у
спричиненні дорожньо-транспортної
пригоди під час керування транспортним
засобом марки "Volvo", державний номер
ВС2864СІ.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова
відповідальність Бугай В.П., який
керував транспортним засобом марки
"Volvo", державний номер ВС2864СІ,
застрахована Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Брокбізнес" (відповідач у справі), за
полісом №АЕ2347865, відповідно до витягу з
Єдиної централізованої бази МТСБУ та
наявної у матеріалах справи копії
даного полісу.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином відповідач - Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Брокбізнес" є відповідальною
особою за завдані збитки власнику
транспортного засобу марки "Nissan",
державний номер ВВ5362СН.

Відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, до позивача -
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія
"Інго-Україна" - як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором №630539371.12 від 03.07.2012
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
Бугай В.П., як до особи, відповідальної
за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта, який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України
"Про страхування" визначено, що
страхова сума - це грошова сума, в межах
якої страховик відповідно до умов
страхування зобов"язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку, а страхова виплата - грошова
сума, яка виплачується страховиком
відповідно до умов договору
страхування при настанні страхового
випадку, розмір страхової суми та (або)
розміри страхових виплат визначаються
за домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що
при страхуванні майна страхова сума
встановлюється в межах вартості майна
за цінами і тарифами, що діють на момент
укладання договору, якщо інше не
передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Також
зазначена стаття визначає, що страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник. Непрямі збитки
вважаються застрахованими, якщо це
передбачено договором страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого Господарського суду
України від 11.04.2013 у справі №5011-23/10750-2012.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог відповідач зауважує, що
претензія позивачем направлена після
встановленого ст.37.1.4 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів" річного
строку, у зв'язку із чим підстав и для
задоволення позову відсутні.

Однак, суд не приймає посилання
відповідача на недотримання позивачем
вимог п.1 ст.37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шляхом неповідомлення
протягом року про настання страхового
випадку, оскільки в даному випадку
спірні регресні правовідносини між
страховими компаніями не регулюються
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". Вказаною
статтею встановлено підстави для
відмови страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів у виплаті страхового
відшкодування в разі невиконання
потерпілою особою своїх обов'язків, що
не слід ототожнювати з обов'язками
страховика у правовідносинах
регресного відшкодування.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Зі змісту наведених правових норм не
вбачається обов'язку позивача
звертатись до страховика, в якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність особи, винної у
скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання
суми виплаченого страхового
відшкодування; натомість ними
передбачено перехід до позивача права
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, позивач отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися до особи, відповідальної за
заподіяний збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплатити
матеріальне відшкодування. Відповідно
до зазначених законодавчих приписів
позивач може реалізувати своє право
шляхом подання позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Рішення Верховного Суду України,
відповідно до положень ст.111-28
Господарського процесуального кодексу
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

До того ж, рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2002 №15-рп/2002 визначає, що
положення частини другої статті 124
Конституції України щодо поширення
юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів статті 9 Закону
України "Про страхування" франшиза - це
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Статтею 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Звертаючись із даним позовом до суду,
позивач зменшив розмір страхового
відшкодування на 510,00 грн.,
обґрунтовуючи встановленням у цій сумі
франшизи, згідно полісу №АЕ2347865, тобто
заявив до стягнення 8931,17 грн.

Положеннями статті 509 ЦК України,
визначено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статті 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України
кореспондуються з положеннями статті
193 Господарського кодексу України (далі
ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Брокбізнес" не доведено відсутність у
нього зобов'язання по виплаті
страхового відшкодування у порядку
регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши
оцінку доказам за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, щодо
обґрунтованості позовних вимог, які
підлягають задоволенню повністю.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то
судові витрати - судовий збір -
відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Брокбізнес" про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у розмірі 8 931,17 грн. - задовольнити
повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес" (04050, м.Київ, вул.Білоруська,
3; ідентифікаційний код 20344871) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія
"Інго-Україна" (01054, м.Київ,
вул.Воровського, 33; ідентифікаційний
код 16285602) 8931 (вісім тисяч дев'ятсот
тридцять одну) гривню 17 копійок
сплаченого страхового відшкодування
та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 11.12.2014 року.

Повне рішення буде складено протягом
п'яти днів з дня проголошення вступної
та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено та підписано 16.12.2014 року

Суддя
К.В. Полякова