КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 910/23938/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 10.12.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток» на ухвалу
господарського суду міста Києва від
03.11.2014 року

у справі № 910/23938/14 (суддя - Селівон
А.М.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток»

до 1) Державного підприємства
«Укртранснафтопродукт»

2) товариства з обмеженою
відповідальністю «Укройлпродукт»

3) публічного акціонерного
товариства «Концерн Галнафтогаз»

4) товариства з обмеженою
відповідальністю «Кийтрансойл Плюс»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року по справі № 910/23938/14
позовну заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток» до
Державного підприємства
«Укртранснафтопродукт», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укройлпродукт», публічного
акціонерного товариства «Концерн
Галнафтогаз» та товариства з обмеженою
відповідальністю «Кийтрансойл Плюс»
про зобов'язання вчинити дії -
повернуто без розгляду на підставі п. 3
ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції від 03.11.2014 року позивач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить ухвалу
господарського суду міста Києва від
03.11.2014 року по справі № 910/23938/14
скасувати та направити матеріали
справи до суду першої інстанції для
розгляду по суті. Також, скаржник
просив поновити строк на подання
апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду міста Києва від
03.11.2014 року по справі № 910/23938/14.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2014 року
відновлено скаржнику строк на
апеляційне оскарження, апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

У судовому засіданні 10.12.2014 року
представники товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток» надали суду
свої пояснення по справі в яких подану
апеляційну скаргу підтримали у повному
обсязі з доводами викладеними в ній та
просили її задовольнити. Оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції просив
скасувати та направити матеріали
справи до суду першої інстанції для
розгляду по суті.

Представники Державного підприємства
«Укртранснафтопродукт», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укройлпродукт», публічного
акціонерного товариства «Концерн
Галнафтогаз» у судовому засіданні
10.12.2014 року також надали суду
апеляційної інстанції пояснення щодо
поданої апеляційної скарги в яких
заперечили проти доводів зазначених у
скарзі та просили суд апеляційної
інстанції відмовити скаржнику у її
задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду
першої інстанції залишити без змін, як
така, що винесена судом у відповідності
до закону.

Представники товариства з обмеженою
відповідальністю «Кийтрансойл Плюс» у
судове засідання 10.12.2014 року не
з'явились про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином.
Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної
постанови Пленуму, у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представників сторін що з'явились у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представників товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кийтрансойл Плюс», оскільки останнє,
про дату та місце розгляду справи
повідомлялися судом належним чином,
участь представників що не з'явились у
судовому засіданні 10.12.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. В матеріалах справи
міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102
ГПК України суд апеляційної інстанції
обмежений п'ятнадцятиденним строком
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Восток» подало позов до ДП
«Укртранснафтопродукт», ТОВ
«Укройлпродукт», ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» та ТОВ «Кийтрансойл
Плюс» про повернення позивачу
нафтопродуктів, які були вивезені
відповідачами з нафтобази за адресою:
Київська область, м. Васильків, вул.
Паризької комуни, 18.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року по справі № 910/23938/14
вказану позовну заяву ТОВ «Восток» про
зобов'язання вчинити дії - повернуто
без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63
ГПК України.

Дослідивши представлені докази,
перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що ухвала
господарського суду міста Києва від
03.11.2014 року є законною та обґрунтованою,
виходячи із наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, зі змісту статей 16, 387
Цивільного кодексу України та поданих
позовних матеріалів, предметом даного
позову є вимога, пов'язана із захистом
права власності шляхом пред'явлення
позову про витребування майна із
чужого незаконного володіння, тобто
віндикаційний позов.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
матеріально-правова вимога позивача у
віндикаційному позові повинна мати
відповідні підстави, що тягнуть за
собою визначені законом правові
наслідки. Зазначені позивачем у
позовній заяві підстави, тобто
обставини, які підтверджують
правомірність вимог позивача про
повернення йому майна з чужого
незаконного володіння, повинні
підтверджувати право власності (інше
суб'єктивне право титульного
володільця) позивача на витребуване
майно, факт вибуття майна з його
володіння, наявність майна у
незаконному володінні відповідача
(перебування його в натурі у
відповідача), відсутність у
відповідача правових підстав для
володіння майном (безтитульний статус
його володіння), які і становлять
предмет доказування.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, у позовній
заяві, позивач, як на одну з підстав
поданого позову посилається, зокрема,
на факт здійснення невстановленими
особами починаючи з 18.10.2014 року по
теперішній час дій щодо вивезення
нафтопродуктів, що знаходяться на
території нафтобази за адресою:
Київська область, м. Васильків, вул.
Паризької комуни, 18. При цьому,
позивачем не зазначено в позовній
заяві конкретних обставин, з якими
пов'язане вибуття спірного майна із
володіння позивача, не надано доказів
на підтвердження попереднього
перебування його на території
вищевказаної нафтобази та не зазначені
обсяг і ціна спірного майна.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу, що
таких обставин не було зазначено
скаржником і під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції. Колегія
суддів погоджується, що за таких
обставин, суд позбавлений можливості
встановити кількісні, якісні та
вартісні ознаки самого майна
(нафтопродуктів), яке підлягає
поверненню позивачеві.

Крім того, за умовами п.п.3, 4 ч.2 ст.54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
зазначення ціни позову, якщо позов
підлягає грошовій оцінці; зміст
позовних вимог, якщо позов подано до
кількох відповідачів - зміст позовних
вимог щодо кожного з них.

Проте, як вірно вказав суд першої
інстанції та вбачається із змісту
позовної заяви від 30.10.2014 року,
позивачем заявлено позовні вимоги до
чотирьох відповідачів, при цьому не
зазначено обґрунтування підстав та
обставин, на яких ґрунтуються заявлені
вимоги в частинах щодо кожного з
відповідачів окремо (п.5 ч.2 ст.54 ГПК
України), на підставі яких подано позов
до господарського суду.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України ціна позову визначається,
зокрема, у позовах про витребування
майна - вартістю майна, що витребується.
Ціну позову вказує позивач. У випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею (ч. 3 вказаної
статті).

Відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі; обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги.

У відповідності до п. 2.2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 року № 7 судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна у позадоговірних зобов'язаннях (у
тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо), - як рухомих речей, так і
нерухомості, - визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.
При цьому суд не повинен визначати
вартість майна за відповідними
вимогами, оскільки за змістом пункту 3
частини другої статті 54 і статті 55 ГПК
такий обов'язок покладається на
позивача (в тому числі і в тих випадках,
коли правові наслідки у вигляді
повернення майна застосовуються з
ініціативи господарського суду,
наприклад, при визнанні договору
недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На
виняток з цього правила лише у випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею (частина
третя статті 55 ГПК); з цією метою суд
вправі витребувати додаткові
документи і матеріали як в учасників
даного судового процесу, так і в інших
підприємств та організацій (стаття 38,
пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі
необхідності призначити відповідну
судову експертизу (проведення
експертної оцінки майна), у випадку ж
відмови позивача від здійснення оплати
такої експертизи - залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції що в
позовній заяві ТОВ «Восток» взагалі не
визначено ціну даного позову. При
формуванні позовних вимог, позивачем,
не зазначено будь-яких кількісних або
інших характерних ознак спірного майна
та не вказано доказів, які б надали
змогу встановити перелік та вартість
майна, що в свою чергу позбавляє
можливості застосувати положення ч. 3
ст. 55 Господарського процесуального
кодексу України і самостійно визначити
ціну позову. За таких обставин, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позивачем не було
дотримано вимог п.п. 3, 4, 5 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України щодо змісту позовної заяви.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не вказано
обставин, на яких ґрунтується позовна
вимога, доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини,
обґрунтований розрахунок стягуваної
чи оспорюваної суми.

У відповідності до п.3.5 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.11 року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК
щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

Згідно п. 2.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013 року № 7
якщо позивачем зазначено в заяві ціну
позову, але в ній не наведено
обґрунтованого розрахунку такої ціни,
або його не додано до позовної заяви,
або позивачем не зазначена вартість
спірного майна та/або не подано доказів
в обґрунтування цієї вартості, то
позовна заява підлягає поверненню на
підставі пункту 3 частини першої статті
63 ГПК України.

При цьому, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне вказати про те, що позивачем
за подання позовної заяви було
сплачено судовий збір у сумі 1827,00 грн.,
що є мінімальним розміром при поданні
позовної заяви майнового характеру,
тоді як до позовної заяви, позивачем
додані копії накладних, зокрема,
накладні № 1843 від 02.04.2014 року на суму
4292321,54 грн., № 3355 від 26.05.2014 року на суму
5064184,62 грн., № 3401 від 28.05.2014 року на суму
4730838,26 грн. та інші, з яких вбачається, що
судовий збір повинен сплачуватися у
більшому розмірі ніж сплачено
позивачем.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне виключити з мотивувальної
частини оскаржуваної ухвали суду
першої інстанції посилання місцевого
господарського суду на те, що позивачем
при поданні позову не було належним
чином завірено копії документів що
додані до позову, оскільки, як
встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з позовної
заяви, остання разом з копіями
документів що подавалася до суду, була
прошита та пронумерована. Крім того,
представником позивача посвідчено, що
копії відповідних документів з
оригіналом вірні. Натомість, вказані
обставини не призвели до прийняття
судом першої інстанції невірного
рішення, а саме ухвали про повернення
позовної заяви без розгляду з підстав
п. 3 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України.

За таких обставин, судова колегія
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про повернення
позовної заяви без розгляду на
підставі п. 3 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК
України повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з
нею до господарського суду в
загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Судова колегія звертає
увагу, що доводи та заперечення
викладені у апеляційні скарзі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток» на ухвалу
суду першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток» слід
відмовити, а оскаржувану ухвалу
господарського суду міста Києва від
03.11.2014 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-106 ГПК України,
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Восток»
на ухвалу господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року у справі № 910/23938/14
залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
міста Києва від 03.11.2014 року у справі №
910/23938/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23938/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 15.12.2014 року