ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 917/1951/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Василенко О.В.

відповідача - Кузьменко С.В., Бакша С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3407
П/3-9) на рішення господарського суду
Полтавської області від 01.10.2014 р. у
справі № 917/1951/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат", м.
Кривий ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Укрбудмаш", м.
Полтава

про стягнення 61876,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" звернулось до господарського
суду Полтавської області з позовною
заявою, в якій просило стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Укрбудмаш"
61876,80 грн., у тому числі: 51564,00 грн. сума
оплаченого позивачем неякісного
товару за договором поставки № 2664 від
31.01.2012 р. та штраф у розмірі 20 % від
вартості неякісного товару у сумі 10312,80
грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 01.10.2014 р. у
справі № 917/1951/13 в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване з посиланням на те,
що позивачем не доведені обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог, а саме - факти неналежної якості
товару та дотримання правил
експлуатації спірного обладнання та
ін.

Публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" з рішенням не погодилося та
звернулося до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального і
процесуального права, просило рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2012 р.
між Публічним акціонерним товариством
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Завод
Укрбудмаш" (постачальник) укладений
договір № 2664, відповідно до умов якого,
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця товар відповідно до
додатків-специфікацій до договору, а
покупець зобов'язався прийняти товар
та оплатити його вартість.

Пунктом 2.4. договору сторонами
узгоджено, що якість товару має
відповідати вимогам ДСТУ та ТУ на
товар.

Згідно з п. 2.5. договору, постачальник
гарантує належну якість товару за
умови дотримання правил зберігання та
експлуатації, викладених у відповідних
ДСТУ та ТУ на товар.

Пунктами 2.6. - 2.7. договору сторонами
передбачено, що у випадку виявлення
недоброякісного товару на протязі
гарантійного строку, який складає 12
місяців з моменту введення в
експлуатацію, постачальник
зобов'язаний провести заміну товару на
протязі 20 днів, а за порушення
зазначеного строку - сплатити штраф у
розмірі 20% від вартості недоброякісної
продукції.

Умовами специфікації № 1 до договору
передбачено, що постачальник передає
маслоочисну установку (індустріальних
масел) СММ 0,6Ф, вартість якої складає 51
564,00 грн., а покупець оплачує зазначену
суму у два етапи.

На виконання умов договору
відповідачем поставлений товар, а
позивачем сплачена повна вартість
поставленого товару, що
підтверджується банківськими
виписками від 29.02.2013 р. та 13.03.2013 р., які
містяться у матеріалах справи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що
16.11.2012 р. складений акт випробування
маслоочисної установки СММ 0,6Ф, в якому
зазначено, що правила експлуатації
порушені не були, але механічні домішки
в маслі маслосистем дробарок КМДТ-2200
УДТК не піддаються очистці в установці
СММ 0,6Ф з паспортною ефективністю 93-97%.

29.08.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензію № 52-16/54, в якій
просив повернути сплачені за товар
грошові кошти, а також за власний
рахунок вивезти неякісне обладнання.
Але відповідач відповіді на претензію
не надав.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до суду з
позовом по даній справі про стягнення з
відповідача 61876,80 грн. з яких: вартість
неякісного товару у сумі 51564,00 грн. та
штраф у розмірі 20% його вартості у сумі
10312,80 грн.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що позивач не довів суду
обставини, на які посилається, як на
підставу своїх вимог, а саме - факти
неналежної якості товару та дотримання
правил експлуатації спірного
обладнання та ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи,
їм надана правильна та належна правова
оцінка, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування прийнятого по
справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України, визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Аналогічна норма міститься в ст. 265 ГК
України, згідно з якою за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 673 ЦК
України, у разі відсутності в договорі
купівлі-продажу умов щодо якості
товару, продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар придатний до
мети, з якою товар такого роду звичайно
використовується. Якщо продавець при
укладенні договору купівлі-продажу був
повідомлений покупцем про конкретну
мету придбання товару, продавець
повинен передати покупцеві товар,
придатний для використання відповідно
до цієї мети.

У статті 268 ГК України встановлено, що
якість товарів, які поставляються,
повинна відповідати стандартам,
технічним умовам, іншій технічній
документації, яка встановлює вимоги до
їх якості, або зразкам (еталонам), якщо
сторони не визначать у договорі більш
високі вимоги до якості товарів.

Стаття 678 ЦК України встановлює правові
наслідки передання товару неналежної
якості. Зокрема, частиною другою
зазначеної статті передбачено що, у
разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
дає покупцеві право відмовитися від
договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми або
вимагати заміни товару.

Згідно зі статтею 679 ЦК України,
продавець відповідає за недоліки
товару, якщо покупець доведе, що вони
виникли до передання товару покупцеві
або з причин, які існували до цього
моменту. Якщо продавцем надані
гарантії щодо якості товару, продавець
відповідає за його недоліки, якщо він
не доведе, що вони виникли після його
передання покупцеві внаслідок
порушення покупцем правил
користування чи зберігання товару, дій
третіх осіб, випадку або непереборної
сили.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження позовних вимог, зокрема,
не доведено факт неналежної якості
переданого товару або наявності в
ньому істотних недоліків.

Крім того, призначена судом
товарознавча експертиза щодо
встановлення якості спірного
обладнання, виявлення в ньому
недоліків та причин їх виникнення
проведена не була, оскільки у
Харківському науково-дослідному
інституті судових експертиз ім. засл.
проф. М.С. Бокаріуса відсутні фахівці у
галузі виготовлення, експлуатації та
ремонту спірного обладнання, а саме
маслоочисної установки СММ-0,6Ф.

Судом першої інстанції також зазначено
що, на пропозицію суду надати
експертній установі зразки рідин, що
відбирались для проведення досліджень
при випробуванні спірного обладнання
зі складанням акту, позивач не
погодився.

Таким чином, у даному випадку позивачем
не доведений факт отримання ним товару
неналежної якості, який не відповідає
меті його придбання та дотримання ним
правил експлуатації.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про відмову у
задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Полтавської
області від 01.10.2014 р. у справі № 917/1951/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 01.10.2014 р. у
справі № 917/1951/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 22.12.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.