ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
УХВАЛА

"16" грудня 2014 р.
Справа № 922/4365/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Литвиновій К.О.

представники сторін не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві (вх. №4117
Х/2) на постанову господарського суду
Харківської області від 29.10.2014 року у
справі № 922/4365/14

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Намар", м. Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Намар", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду
Харківської області від 29.10.2014 року у
справі №922/4365/14 (суддя Швидкін А.О.)
визнано ТОВ "Намар" банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру,
призначено ліквідатором ТОВ "Намар"
Бреуса Ростислава Анатолійовича,
постановлено оприлюднити на
офіційному веб - сайті Вищого
господарського суду України
повідомлення про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, текст якого додається.
Визначено, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
господарська діяльність банкрута
завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі можливості її продажу
за виключенням укладення та виконання
договорів, що мають на меті захист
майна банкрута або забезпечення його
збереження (підтримання) у належному
стані, договорів оренди майна, яке
тимчасово не використовується, на
період до його продажу в процедурі
ліквідації тощо, строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав, у банкрута
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
за всіма видами заборгованості
банкрута, відомості про фінансове
становище банкрута перестають бути
конфіденційними чи становити
комерційну таємницю, продаж майна
банкрута допускається в порядку,
передбаченому цим Законом,
скасовується арешт, накладений на
майно боржника, визнаного банкрутом, чи
інші обмеження щодо розпорядження
майном такого боржника. Накладення
нових арештів або інших обмежень щодо
розпорядження майном банкрута не
допускається. Кредитори мають право
заявити свої вимоги до боржника, який
ліквідується, у місячний строк з дня
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника, який
ліквідується, банкрутом, на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України в мережі Інтернет. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає. Особи, вимоги яких заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі,
не є конкурсними кредиторами, а їх
вимоги погашаються в шосту чергу.
Зобов'язано ліквідатора представити
суду реєстр грошових вимог кредиторів,
повідомлення про результати розгляду
вимог кредиторів банкрута, надавати
суду щомісячно звіти про хід
ліквідаційної процедури, в строк до
29.10.2015 року виконати ліквідаційну
процедуру, надати суду звіт про
виконану роботу, всі докази, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури, у тому числі акти
інвентаризації майна, акти оцінки
майна, звіт про виплачені кредиторам
кошти, договори купівлі-продажу майна
банкрута, довідки установ банку про
закриття рахунків банкрута, довідку з
архіву про прийняття документів, які
підлягають довгостроковому
зберіганню, довідку внутрішніх справ
про прийняття печаток і штампів
банкрута, оригінали установчих
документів і свідоцтва про державну
реєстрацію, ліквідаційний баланс,
докази, що свідчать про стягнення
дебіторської заборгованості, або
докази що свідчать про неможливість
стягнення дебіторської
заборгованості, інші документи, що
свідчать про виконану ліквідатором
роботу по ліквідації банкрута.

ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві з постановою
місцевого господарського суду не
погодилася та звернулася до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
господарського суду Харківської
області від 29.10.2014 року у справі №
922/4365/14 про визнання банкрутом ТОВ
"Намар", а провадження у справі
припинити. В обґрунтування апеляційної
скарги скаржник посилається на
порушення господарським судом норм
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а також
Цивільного, Господарського та
Податкового кодексів України.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено її розгляд
на 16.12.2014 року.

15.12.2014 року від ліквідатора боржника
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він просить ухвалу
господарського суду Харківської
області від 29.10.2014 року у справі №
922/4365/14 - залишити без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

У судове засідання учасники процесу не
з'явились.

Дослідивши матеріали справи, викладені
в апеляційній скарзі доводи, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про припинення апеляційного
провадження, враховуючи наступне.

Згідно зі ст.4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" .

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
справи про банкрутство розглядаються
господарським судом за правилами,
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції
України визначає серед основних засад
судочинства, зокрема, забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в статті 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення. Отже, реалізація
конституційного права на апеляційне та
касаційне оскарження судового рішення
названим Законом ставиться в
залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, випадки, в яких особа має
право оскаржити рішення суду в
апеляційному чи касаційному порядку,
мають бути встановлені Господарським
процесуальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Намар" звернулося до господарського
суду Харківської області з заявою про
порушення справи про банкрутство у
зв'язку з недостатністю майна для
задоволення вимог кредиторів в порядку
ст. 95 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.10.2014 року
прийнято до розгляду вказану заяву.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15.10.2014 року
порушено провадження у даній справі,
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

29.10.2014 року місцевим господарським
судом прийнято оскаржувану постанову.

Положеннями статті 91 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участі у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

У відповідності до статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", учасниками у
справі про банкрутство є сторони,
забезпечені кредитори, арбітражний
керуючий (розпорядник майна, керуючий
санацією, ліквідатор), власник майна
(орган, уповноважений управляти майном)
боржника, державний орган з питань
банкрутства, Фонд державного майна
України, представник органу місцевого
самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена
особа засновників (учасників,
акціонерів) суб'єкта підприємницької
діяльності - боржника, а також у
випадках, передбачених цим Законом,
інші особи, які беруть участь у
провадженні у справі про банкрутство.
Як встановлено статтею 1 Закону,
сторонами у справі про банкрутство є
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Цією статтею також визначено, що
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство; забезпечені кредитори -
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника, що
ліквідується власником, визначені
положеннями частини 3 статті 95 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та
передбачають, що кредитори мають право
заявити свої вимоги до боржника, який
ліквідується, у місячний строк з дня
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника, який
ліквідується, банкрутом, на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України в мережі Інтернет. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає. Особи, вимоги яких заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі,
не є конкурсними кредиторами, а їх
вимоги погашаються в шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство
боржника, що ліквідується власником (в
порядку ст. 95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом")
особа може набути статусу кредитора -
сторони у справі про банкрутство лише
після прийняття постанови про визнання
банкрутом та у разі звернення із
кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної
податкової служби та інші державні
органи є кредиторами
неплатоспроможних боржників, якщо вони
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, що
узгоджується з нормою частини 1 статті
210 Господарського кодексу України.
Однак, вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство.

За обставинами справи, скаржник не
звертався ні до ліквідаційної комісії
боржника в порядку ст.105 Цивільного
кодексу України, ні до господарського
суду з кредиторськими вимогами до
боржника. В апеляційній скарзі апелянт
також жодним чином не посилається на
наявність у боржника заборгованості по
сплаті податків, зборів (обов'язкових
платежів).

Доказів того, що господарський суд
першої інстанції при прийнятті
оскарженого судового акту вирішив
питання про права та обов'язки
Державної податкової інспекції у
Подільському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, останнім не надано.

Отже, право, визначене у ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України, на подання апеляційної скарги
на оскаржувані рішення місцевого
господарського суду, у даному випадку,
було відсутнє у податкового органу.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним зауважити на тому, що
відповідно п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно
п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності,
зокрема, таких обставин: розпочато
процедуру реорганізації юридичної
особи (крім перетворення), припинення
юридичної особи або підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця,
порушено провадження у справі про
визнання банкрутом платника податків
або подано заяву про зняття з обліку
платника податків.

Тобто, визнання боржника банкрутом не
тільки не позбавляє податкову
інспекцію права на проведення
перевірки, а навпаки є додатковою
підставою для її здійснення. Податкові
органи не позбавлені права проводити
позапланові перевірки своєчасності,
достовірності і повноти нарахування та
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) до моменту внесення до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відомостей про державну реєстрацію
припинення юридичної особи (ч. 2 ст. 33
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних ості та фізичних
осіб-підприємців").

Відповідно до п.5-2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" від
17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної
скарги, поданої особою, яка не брала
участі в розгляді справи судом першої
інстанції і яка вважала, що місцевим
господарським судом вирішено питання
про її права та обов'язки, апеляційний
господарський суд, прийнявши
апеляційну скаргу до провадження (якщо
вона не підлягала поверненню з
передбачених ГПК підстав), повинен
з'ясувати наявність правового зв'язку
між скаржником і сторонами у справі.
Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання про
її права і обов'язки стосовно сторін у
справі судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України,
оскільки у такому випадку не існує
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі, в зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

За таких обставин, оскільки Державна
податкова інспекція у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
момент прийняття оскаржуваної
постанови не набула статусу кредитора
боржника, зазначеною постановою судом
першої інстанції питання про його
права і обов'язки стосовно сторін у
справі не вирішувались, заявник не має
права апеляційного оскарження
прийнятої у справі постанови
відповідно до положень ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про припинення
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
постанову господарського суду
Харківської області від 29.10.2014 року у
справі № 922/4365/14

На підставі викладеного, керуючись
статтями 80, 86, 91, 99, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на постанову
господарського суду Харківської
області від 29.10.2014 року у справі №
922/4365/14 припинити.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Шевель О. В.