ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 р.
Справа № 914/4127/14

За позовом: Приватного підприємства
«Центр ринкових досліджень», м.Дубляни
Жовківського району Львівської
області

до відповідача: Городоцької районної
державної адміністрації Львівської
області, м.Городок Львівської області

про стягнення 71055,54грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Докторевич Р.А. -
представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Приватним
підприємством «Центр ринкових
досліджень», м.Дубляни Жовківського
району Львівської області до
Городоцької районної державної
адміністрації Львівської області,
м.Городок Львівської області про
стягнення заборгованості в сумі
71055,54грн., з яких 48240,00грн. основного
боргу, 9054,58грн. пені, 9455,04грн. індексу
інфляції та 4305,92грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 21.11.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
03.12.2014р. Ухвалою суду від 03.12.2014р.
розгляд справи відкладено на 17.12.2014р. у
зв'язку з неявкою відповідача.

Представник позивача в судове
засідання 17.12.2014р. з'явився, долучив до
матеріалів справи додаткові документи
(вх.№54746/14 від 17.12.2014р.), позовні вимоги
підтримав повністю з підстав, вказаних
у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що
в січні 2011 року між позивачем та
відповідачем - Городоцькою
райдержадміністрацією Львівської
області укладено договір на надання
послуг з підготовки документів для
продажу земельної ділянки на аукціоні,
який в листопаді того ж року викладено
в новій редакції. На його виконання, ПП
«Центр ринкових досліджень» надано
послуг на суму 48240,00грн., що
підтверджується підписаним сторонами
актом приймання-передачі наданих
послуг. Внаслідок невиконання
відповідачем взятих на себе за
договором зобов'язань із оплати, у
нього виникла заборгованість перед
позивачем, що зумовило звернення до
суду із позовною заявою. Окрім 48240,00грн.
основного боргу, ПП «Центр ринкових
досліджень» заявлено до стягнення
9054,58грн. пені, 9455,04грн. індексу інфляції,
4305,92грн. 3 % річних. Просив позов
задоволити.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
17.12.2014р. повторно не забезпечив, відзиву
на позовну заяву та інших, витребуваних
судом документів, не подав, поважності
причин неявки суду не повідомив, хоча
про час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином.

Інших заяв чи клопотань до початку
розгляду справи не надходило.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено наступне.

Між Приватним підприємством «Центр
ринкових досліджень» (позивач по
справі, виконавець за договором) та
Городоцькою районною державною
адміністрацією Львівської області
(відповідач по справі, замовник за
договором) укладено договір
№2/11-ГПЗ-ЛВ-Ц про надання послуг з
підготовки документів для продажу
земельної ділянки на аукціоні від
05.01.2011р., який 16.11.2011р. сторонами
викладено у новій редакції.

За його умовами, замовник доручив, а
виконавець зобов'язався надати
власними силами та засобами комплекс
послуг (далі - послуги) з підготовки
документів для продажу на аукціоні
земельної ділянки орієнтовною площею
0,49га на території Львівської області
Городоцького району Бартатівської
сільської ради (за межами населеного
пункту) для обслуговування
адміністративно-складських приміщень,
а замовник зобов'язався прийняти та
оплатити надані послуги. Виконавець за
власні кошти замовляє в організаціях
надання послуг, які не може надати
самостійно, а також отримання
відповідних висновків в уповноважених
на те органах влади та службах (п.1.1).

Відповідно до п.2.1договору, загальна
вартість послуг за ним визначена в
кошторисі (додаток №1), затверджена
протоколом погодження договірної ціни
(додаток №2) та становить 48240,00грн., в т.ч.
ПДВ 8040,00грн.

Як встановлено п.2.3 договору, оплата
здійснюється замовником в 7-денний
строк з дня підписання сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг,
шляхом безготівкового перерахунку на
розрахунковий рахунок виконавця суми,
визначеної в п.2.1.

До матеріалів справи долучено копію
підписаного 22.11.2011р. повноважними
представниками сторін та скріпленого
їх печатками акту №1
приймання-передачі наданих послуг до
договору №2/11-ГПЗ-ЛВ-Ц на надання послуг
з підготовки документів для продажу
земельної ділянки на аукціоні (нова
редакція) від 16.11.2011р., що підтверджує
надання виконавцем передбачених
договором послуг на суму 48240,00грн. та їх
прийняття замовником без зауважень.

Оскільки, відповідачем надані послуги
не оплачено, ПП «Центр ринкових
досліджень» надіслано на адресу
Городоцької районної державної
адміністрації Львівської області
листа №433 від 26.07.2012р., в якому просило
погасити заборгованість за договором
№2/11-ГПЗ-ЛВ-Ц в розмірі 48240,00грн.
Останнім залишено вказану вимогу без
відповіді та задоволення.

Зазначені обставини зумовили
звернення ПП «Центр ринкових
досліджень» до суду із позовною заявою
про стягнення з Городоцької
райдержадміністрації Львівської
області 48240,00грн. основного боргу,
9054,58грн. пені, 9455,04грн. індексу інфляції
та 4305,92грн. 3 % річних.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання, або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р.
роз'яснено, що за загальним правилом,
закріпленим у частині першій статті 625
ЦК України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України). Також суд звертає увагу на те,
що для господарсько-правових відносин
характерна юридична рівність сторін,
тобто бюджетна установа як отримувач і
розпорядник бюджетних коштів не має
будь-яких привілеїв чи пільг в межах
виконання зобов'язань, взятих на себе
за договором. Окрім цього, за змістом
частини другої статті 617 ЦК, частини
другої статті 218 ГК та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України» від 18.10.2005р. відсутність
бюджетних коштів, передбачених у
видатках Державного бюджету України на
відповідний рік, не виправдовує
бездіяльність органу державної влади і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання, про що, зокрема,
зазначено у Постанові Верховного суду
від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5
оглядового листа Вищого
господарського суду України № 01-06/374/2013
від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Відтак, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги про стягнення 48240,00грн.
основного боргу обґрунтовані
матеріалами справи, відповідачем не
спростовані та підлягають до
задоволення.

Щодо стягнення 9054,58грн. пені, суд
зазначає, що відповідно до ч.1 ст.230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Так, п.7.5 договору визначено, що за
прострочення виконання грошового
зобов'язання замовник сплачує
виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Проте, у п.7.3 договору сторони
домовились, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання однією із сторін
проводиться за весь період
прострочення по день виконання такого
зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, суд,
проаналізувавши долучений позивачем
до матеріалів справи розрахунок,
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 9054,58грн.
пені, нарахованих за період з 21.11.2013р. по
20.11.2014р. включно, підлягають до
задоволення.

Відповідно ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проаналізувавши долучений позивачем
до матеріалів справи розрахунок, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення 4305,92грн. 3% річних,
нарахованих за період з 30.11.2011р. по
20.11.2014р., підлягають до задоволення.

В той же час, суд звертає увагу на
роз'яснення, надані Пленумом Вищого
господарського суду України у
Постанові №14 від 17.12.2013р. Так,
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання (п.3.1). Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція) (п.3.2).

Враховуючи вищенаведене, суд, провівши
відповідний перерахунок, приходить до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення індексу інфляції підлягають
частковому задоволенню в розмірі
8731,44грн., нарахованих за визначений
позивачем період з грудня 2011 року по
жовтень 2014 року включно.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору в розмірі 1808,40грн. cлід покласти
на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Городоцької районної
державної адміністрації Львівської
області (Львівська область, м.Городок,
вул.Б.Хмельницького, буд.2; ) на користь Приватного
підприємства «Центр ринкових
досліджень» (Львівська область,
Жовківський район, м.Дубляни,
вул.Шевченка, буд.29, кв.32; ) 48240,00грн. основного боргу, 9054,58грн.
пені, 8731,44грн. індексу інфляції, 4305,92грн.
3% річних та 1808,40грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.