ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.14р. Справа № 904/7385/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
Козирєва Андрія Сергійовича, м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

до Комунального підприємства теплових
мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

про визнання недійсним договору на
відпуск теплової енергії

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: Козирєв А.С.

Шафранова О.В., догов. від
01.10.2014 року № 12

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Козирев
Андрій Сергійович (надалі Позивач),
звернувся з позовом до Комунального
підприємства теплових мереж
„Криворіжтепломережа" (надалі
Відповідач), в якому просить суд
визнати недійсним Договір на відпуск
теплової енергії для потреб опалення,
вентиляції, гарячого водопостачання та
пару від 01.10.2008 року № 3456.

Заявлені позовні вимоги. мотивовані
тим, що спірний договір суперечить
нормам спеціального законодавства, яке
регламентує правовідносини з
теплопостачання станом на момент
укладення договору.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на пропуск строку позовної
давності, в межах якого Позивач міг
звернутися до суду з позовом про
визнання недійсним спірного договору.

В судовому засіданні 11.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення, згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, та представника відповідача,
який був присутній в попередніх
судових засіданнях, дослідивши надані
докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 року сторонами був підписаний
договір № 3456 на відпуск теплової
енергії для потреб опалення,
вентиляції, гарячого водопостачання та
пару.

Згідно п. 1.1. Договору, Постачальник
(Відповідач) відпускає Споживачу
(Позивач) теплову енергію в гарячій
воді на потреби опалення, вентиляції,
гарячого водопостачання та у вигляді
пара на технологічні потреби, а
Споживач оплачує отриману теплову
енергію за встановленими тарифами
(цінами) в строки, передбачені даним
Договором.

Пунктом 1.2. передбачено, що під час
виконання даного Договору, сторони
керуються діючим законодавством
України, „Правилами користування
тепловою енергією", Правилами
технічної експлуатації тепло
споживаючих установок теплових мереж,
рішенням Виконавчого комітету
Криворізької міської ради та іншими
законодавчими актами.

Згідно п. 1.3. договору, Постачальник
відпускає Споживачеві теплову енергію
на об'єкти. Зазначені в таблиці № 2 у
відповідності зі встановленим планом
теплоспоживача з 01.10.2008 по 01.10.2009 (див.
Таблиця № 1 та № 2, акт меж розподілу як
невід'ємні частини договору). Оплата
здійснюється з моменту зазначеного
періоду дії Договору.

Пунктом 4.1. договору сторони
передбачили, що Користування тепловою
енергією допускається при наявності
Договору між Постачальником та
Споживачем. Невід'ємною частиною
Договору є додатки (таблиця № 1, та № 2,
акти меж розподілу).

Як убачається з матеріалів справи, і
іншого не доведено в процесі вирішення
спору, під час підписання даного
договору, сторонами не було складено
акт меж розподілу, який визначений
даним договором як його невід'ємна
частина.

Відсутність належним чином складеного
та погодженого сторонами акту меж
розподілу, свідчить про те, що сторони в
належній формі не встановили межу
балансової та експлуатаційної
відповідальності, що в свою чергу
виключає можливість застосування
розділу 2 Договору „Порядок обліку
теплової енергії", розділу 4 Договору
„Умови теплопостачання", розділу 5
договору „Відповідальність сторін", та
відповідно свідчить про недосягнення
сторонами згоди відносно віх істотних
умов зазначеного правочину.

В силу вимог ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї зі сторін має бути
досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України, визначено, що
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї зі
сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 8 ст. 181 ГК України встановлено,
що у разі якщо сторони не досягли згоди
з усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).

Як вище встановлено судом, під час
підписання спірного договору,
сторонами не було досягнуто згоди щодо
всіх істотних умов, в зв'язку з чим,
такий договір вважається неукладеним,
що виключає підстави для задоволення
позову про визнання цього правочину
недійсним.

Окремо, слід звернути увагу на те, що
умови спірного договору, які фактично
передбачають купівлі-продажу
(поставку) теплової енергії, не можуть
бути прийняті у відносинах з Позивачем,
який є власником нежитлових приміщень
у багатоквартирному будинку, тобто
являється кінцевим споживачем саме
послуги з теплопостачання, а не
покупцем теплової енергії. У свою
чергу, зазначені обставини, вказують на
те, що сторони фактично не приступили
до виконання договору на вказаних
умовах, що дає можливість для
визначення такого договору як
неукладеного.

З урахуванням висновків суду щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог, обставини пропуску
Позивачем строку позовної давності,
судом не досліджуються.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16.12.2014

Суддя О.В. Ліпинський