ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.
Справа № 914/3236/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Г.М. Гнатюк

- Н.М. Кравчук

Розглянувши апеляційну скаргу
Державної інспекції сільського
господарства України

на рішення господарського суду
Львівської області від 20.11.2014р.

у справі № 914/3236/14

за позовом: Державної інспекції
сільського господарства України

до 1: ТзОВ «Опора-БКБ»

до 2: ДП «Львівський
виробничо-технічний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації»

про: визнання недійсним інвестиційного
договору від 07.12.2012р. №42

З участю представників :

від позивача - Гусак Ю.І. - представник
(довіреність №111 від 01.09.2014р.)

від відповідача 1 - Шнир О.Б. -
представник (довіреність №б/н від
18.09.2014р.)

від відповідача 2 - Сімонов Д.В. - в.о.
директора.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 20.11.2014р., суддя Н.
Мороз, в позові було відмовлено
повністю.

З даним рішенням не погодився позивач
- Державна інспекція сільського
господарства України і оскаржила його
в апеляційному порядку, оскільки
вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

ТзОВ «Опора-БКБ» подало відзив на
апеляційну скаргу в якому просить
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Львівської
області від 20.11.2014р. у справі №914/3236/14 -
без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
07.12.2012р. між відповідачем - 1 (інвестор)
та відповідачем - 2 (замовник) був
укладений оскаржуваний інвестиційний
договір №42. Предметом договору є
участь сторін у реконструкції (з
добудовою і надбудовою) об'єкту з
отриманням у власність відповідних
часток у комплексі на умовах договору
(п.2.1.). Замовник передає інвестору свої
функції з проектування та
реконструкції об'єкту за винятком
функцій для забезпечення відведення та
передачі згідно акту інвестору
земельної ділянки для реконструкції
об'єкту (п. 2.2.). Замовник надає своє
право користування земельною ділянкою
у якості інвестиції, а інвестор
інвестує в об'єкт реконструкції. Після
здачі об'єкта в експлуатацію, замовник
набуває право власності на
реконструйовані нежитлові приміщення
загальною площею не менше ніж 180 кв.м.
відповідно до узгодженого сторонами
акту розподілу площ (п.п.2.3.- 2.5.). На
період реконструкції інвестор
безоплатно забезпечує замовника
придатним для експлуатації
приміщенням (п.3.2.18.). В п.1.8 договору
сторони визначили строк дії договору-
до повного виконання своїх обов'язків
сторонами. При цьому, на інвестора
покладено обов'язки із забезпечення
будівництва, перевірки актів виконаних
робіт, здачу об'єкта в експлуатацію
тощо.

У відповідності до Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України №459/2011 від
13.04.2011р., даний орган є центральним
органом виконавчої влади, який
здійснює у встановленому порядку
управління майном державних інспекцій
сільського господарства, зокрема, в
областях, районах і підпорядкованих
підприємств, установ та організацій, у
т.ч. науково-дослідних установ та
лабораторій (п. 4. 3).

Наказом Державної інспекції
сільського господарства України №113
від 25.10.2011р. "Про затвердження статуту
державного підприємства "Львівський
виробничо-технічний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", було затверджено статут
відповідача - 2. Нова редакція такого
статуту зареєстрована 02.11.2011 р.
Відповідно до статуту відповідача - 2,
він заснований на основі державної
власності, входить до сфери управління
Державної інспекції сільського
господарства України і є підзвітним їй
(п.1.1.). Відповідач - 2 уповноважений
займатись будь-якими видами
підприємницької діяльності, які не
заборонені законодавством (п.3.2.20.), таку
діяльність організовує самостійно,
здійснює діяльність на засадах
госпрозрахунку (п.4.2.), залучає і
використовує матеріально-технічні,
фінансові та інші ресурси, не
заборонені законом (п. 4.5.). При цьому,
відповідач - 2 володіє закріпленим за
ним майном на праві господарського
відання (п. 4.1.).

Відповідач - 2 має право відчужувати
майнові об'єкти, що належать до
основних фондів, лише за попередньою
згодою уповноваженого органу
управління на конкурентних засадах,
якщо інше не передбачено законом.
Відповідач - 2 не має права без
попереднього погодження з
уповноваженим органом управління
приймати рішення щодо укладення
договорів про спільну діяльність (п.5.5.).
При цьому, відповідач - 2 вправі
здійснювати власне будівництво,
реконструкцію, капітальний та поточний
ремонт основних фондів (п.8.1.2.),
самостійно, без погодження
уповноваженого органу управління,
укладати договори на суму, що не
перевищує 1000000 грн. або розмір
статутного капіталу (п.8.1.3.).
Уповноважений орган управління
забезпечує у встановленому порядку
погодження підприємству договорів про
спільну діяльність (п.10.2.8.), а також
договорів на суму, що перевищує 1000000
грн. або розмір статутного капіталу
(п.10.2.13).

У відповідності до державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою ЯЯ №177923 від 05.10.2011р.,
відповідачу - 2 надано у постійне
користування земельну ділянку у м.
Львів, вул. Лемківська, 9а площею 0,0795 га.
На вказаній земельній ділянці
розташовувався належний до державної
власності будинок: приміщення
побутового корпусу площею 135,7 кв.м., що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 12.09.2002р. Будівля
перебувала в аварійному стані,
фізичний знос склав 79,3%, що
підтверджується технічним висновком,
наявним в матеріалах справи.

Державна інспекція сільського
господарства України звернулася з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Опора-БКБ" та
Державного підприємства "Львівський
виробничо-технічний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" про визнання недійсним
інвестиційного договору від 07.12.2012р.
№42. При цьому позивач посилається на
те, що такий договір є договором про
спільну діяльність, а відтак підлягав
погодженню із ним.

Згідно ст. ст. 1130, 1131 ЦК України, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без мети створення
юридичної особи для досягнення певної
мети, що не суперечить закону. Умови
договору про спільну діяльність, у т.ч.
координація спільних дій учасників або
ведення їхніх спільних справ, правовий
статус виділеного для спільної
діяльності майна, покриття витрат та
збитків учасників, їх участь у
результатах спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Зі змісту спірного договору
вбачається, що він не належить до
договорів про спільну діяльність за
своїми умовами, а носить змішаний
характер, переважно, як договір підряду
на виконання будівельних робіт. Сума
договору не зазначена, враховуючи, що
така не підлягала сплаті відповідачем -
2, а незалежно від розміру, підлягала
компенсації за рахунок відповідача-1.
Посилання позивача-апелянта на
незавірену копію кошторису було
відхилено судом першої інстанції
враховуючи, що такий кошторис містить
посилання на вартість, як на
орієнтовану, та не був затверджений
замовником у відповідності до умов
оскаржуваного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні
передбачені статутом передумови для
обов'язкового погодження
оскаржуваного договору позивачем.
Водночас, листом від 17.10.2012 р. №33-8-11/5476
Державна інспекція сільського
господарства України, розглянувши
документи, додані до листа відповідача
- 2, надала дозвіл на укладення
інвестиційного договору з ТзОВ
"Опора-БКБ" для проведення
реконструкцій приміщень, які
знаходяться на балансі відповідача - 2.

Посилання позивача-апелянта на те, що
таким листом хоча і було надано
погодження на укладення договору,
однак, не був погоджений його зміст,
правомірно відхилено судом першої
інстанції, як таке, що суперечить
змісту статуту відповідача - 2, яким
передбачено саме попереднє погодження
укладення договорів, а не погодження
змісту вже укладених договорів.

При цьому місцевий господарський суд
врахував і ту обставину, що сторони
інвестиційного договору передбачили в
його умовах усі вимоги, які наведені в
листі Державної інспекції сільського
господарства України №33-8-11/5476 від
17.10.2012р. та приступили до його
виконання, а саме відповідач-2 виїхав із
займаного ним приміщення та уклав з
відповідачем-1 на виконання п.3.2.18.
інвестиційного договору №42 від 07.12.2012р.
(щодо обов'язку відповідача-1
забезпечити відповідача-2 іншим
приміщенням на час реконструкції)
договір про безоплатне користування
приміщенням №43 від 07.12.2012р., а
відповідач-1 приступив до
реконструкції приміщень побутового
корпусу по вул. Лемківській, 9 А в м.
Львові.

Крім того, відповідачем-2 - ДП
«Львівський виробничо-технічний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» 10.12.2012р. було направлено
позивачу лист №4-9/81 в якому вказано, що
зауваження та вказівки стосовно
укладення Інвестиційного договору між
ТзОВ «Опора-БКБ» та Львівським ВТ
«Облагростандарт» враховано,
Інвестиційний договір відредаговано.
Також позивачу було надіслано
екземпляр Інвестиційного договору та
копії документів, що мають відношення
щодо укладення цього договору. Отже,
позивач-апелянт мав можливість та час в
період з грудня 2012р. до моменту подання
позову погодити текст та зміст даного
інвестиційного договору, але цього не
зробив з незрозумілих причин. За таких
обставин апеляційний суд вважає
необгрунтованим посилання апелянта на
обставину непогодження інвестиційного
договору як на підставу його
недійсності.

Відповідачем-1 долучено ряд документів
в підтвердження здійснення
відповідачем-1 будівництва з
реконструкції приміщень побутового
корпусу відповідача-2. Виконання
інвестиційного договору,
підтверджується, зокрема: технічним
висновком, який доводить
передаварійний стан приміщення, яке
підлягає реконструкції; актом
розподілу площ реконструйованих
приміщень у м. Львові по
вул.Лемківській, 9-А від 26.03.2014р., згідно
якого сторони інвестиційного договору
на його виконання розподілили площі
реконструйованих приміщень;
квитанціями, меморіальним ордером та
платіжними дорученнями, згідно яких
відповідач-1 компенсовував
відповідачу-2 сплату земельного
податку за користування земельною
ділянкою, на якій здійснюється
реконструкція; декларацією про початок
виконання будівельних робіт №ЛВ83
від 05.03.2014р., дозволом №4 на виконання
робіт із влаштування будівельного
майданчика з тимчасовим порушенням
благоустрою, договором генерального
підряду на капітальне будівництво №1
від 04.04.2014р., загальним журналом
виконання будівельних робіт №1 від
07.04.2014р., експертним звітом щодо
розгляду проектної документації в
частині міцності, надійності та
довговічності об'єкта будівництва
№14-0068-14 від 28.02.2014р. та робочим проектом
реконструкції з розширенням приміщень
побутового корпусу на вул. Лемківська,
9а під багатоквартирний житловий
будинок з закладами громадського
призначення та підземним паркінгом в м.
Львові.

У відповідності до акту розподілу площ
реконструйованих приміщень у м. Львові
по вул. Лемківській, 9а від 26.03.2014 р.
(додаток №2 до інвестиційного
договору), відповідачу - 2 підлягають
передачі приміщення загальною площею
183,10 кв.м. Посилання позивача-апелянта
на те, що такі приміщення не
відповідають санітарним нормам, є
завчасним, таким, що зроблено до
завершення виконання робіт та передачі
права власності відповідачу - 2 на
обумовлену площу приміщень.

Судом першої інстанції також
обґрунтовано відхилені доводи
позивача-апелянта про відсутність в
інвестиційному договорі №42 від 07.12.2012р.
вказівки на строк його дії, оскільки в
п.1.8. вказаного договору сторони
визначили, що строк договору - проміжок
часу, що триватиме від набрання
чинності цим договором до повного
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором. Згідно ст.631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Статтею 252 ЦК України
передбачено, що строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Зобов'язання сторін
зазначені в п.3.1. та п.3.2. інвестиційного
договору, а строки їх виконання
зазначено в п.1.10., відповідно строк дії
договору з огляду на формулювання п.1.8.
визначений до закінчення етапів
реконструкції та строків їх
здійснення.

Згідно п.2.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", за загальним правилом
невиконання чи неналежне виконання
правочину не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання правочину
недійсним. У такому разі
заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним. Так само за
загальним правилом не є підставою для
визнання недійсним відсутність у
договорі істотних умов.

Не доведено також жодними доказами
посилання позивача-апелянта на
неспіврозмірність ринкової вартості
земельної ділянки, що перебуває у
постійному користуванні відповідача -
2, із вартістю площ, які підлягають
отриманню ним за наслідками виконання
оскаржуваного договору. Крім того,
предметом інвестиційного договору не є
перехід до відповідача-1 права
власності чи користування земельною
ділянкою, на якій здійснюється
реконструкція приміщень. Як
зазначалось вище, згідно державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ №177923 від
05.10.2011р. земельна ділянка перебуває в
постійному користуванні відповідача-2,
а згідно реєстраційного посвідчення
ЛОДК БТІ та ЕО серії КММ №015863 від
12.09.2002р. відповідач-2 є власником
приміщення площею 135,7 м.кв. по вул.
Лемківській, 9 А в м.Львові.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину може бути,
зокрема, недотримання стороною
(сторонами) в момент його вчинення
вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. У
відповідності до умов ст.34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, належних доказів недійсності
оскаржуваного договору
позивачем-апелянтом суду надано не
було.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

З огляду на викладене суд першої
інстанції не прийняв до уваги визнання
позову відповідачем - 2, оскільки
твердження, на які посилається даний
відповідач, суперечать наявним у
матеріалах справи, досліджених судом
доказам та порушує інтереси
відповідача - 1, як сторони договору.

За таких обставин справи апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги необґрунтовані належним чином,
а тому не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Львівської
області від 20.11.2014р. по справі №914/3236/14
винесене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні правові підстави для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

Рішення господарського суду
Львівської області від 20.11.2014 року у
справі №914/3236/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства України - без
задоволення.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати в
господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя
О.Л. Мирутенко

Судді:
Г.М. Гнатюк

Н.М. Кравчук

«Повний текст постанови виготовлено
24.12.2014р.»