КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р. Справа№ 5011-53/17651-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Лазаренко Ю.Г., за довіреністю;

відповідача:Петрунька І.В., за
довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району м. Києва

на рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2013

у справі № 5011-53/17651-2012 (суддя:
Грєхова О.А.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району м. Києва

про стягнення 15 723 566,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району м. Києва про
стягнення 15 723 566,70 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2013 у справі № 5011-53/17651-2012
позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва на
користь Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" 15 286 883,40 грн. основної
заборгованості, 3760,00 грн. інфляційних
витрат, 286200,49 грн. 3% річних, 146722,81 грн.
пені та 64380,00 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Святошинського
району м. Києва звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
18.02.2013 у справі № 5011-53/17651-2012 повністю і
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням в.о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
26.03.2013 № 5011-53/17651-2012 у справі № 5011-53/17651-2012
сформовано для розгляду апеляційної
скарги колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Зеленін В.О., судді:
Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013 прийнято
до розгляду справу № 5011-53/17651-2012.
Розгляд апеляційної скарги
призначений на 13.05.2013 о 12:00.

13.05.2013 представником відповідача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду було подано
клопотання про призначення
судово-економічної (бухгалтерської)
експертизи.

13.05.2013 представник відповідача
підтримав клопотання про призначення у
справі судово-економічної
(бухгалтерської) експертизи та просив
суд його задовольнити.

13.05.2013 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти поданого
представником відповідача клопотання
про призначення у справі
судово-економічної (бухгалтерської)
експертизи та просив суд залишити його
без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
надані сторонами документи й
з'ясувавши обставини справи,
апеляційний суд прийшов до висновку, що
для об'єктивного та правильного
вирішення спору потрібні спеціальні
знання в судово-економічній
(бухгалтерській) сфері.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2013
апеляційне провадження у справі №
5011-53/17651-2012 зупинено для проведення
судової експертизи.

20.12.2013 на адресу Київського
апеляційного господарського суду від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України надійшов
висновок № 4803/4804/13-45 від 17.12.2013.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013
апеляційне провадження у справі №
5011-53/17651-2012 поновлено. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
03.02.2014 об 11:45.

13.01.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду були подані
письмові пояснення на висновок
судово-економічної експертизи у справі
№ 5011-53/17651-2012.

03.02.2014 представниками сторін через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відповідно до ст. 69
ГПК України було подано клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014
продовжено строк вирішення спору по
справі № 5011-53/17651-2012. Розгляд
апеляційної скарги у справі №
5011-53/17651-2012 відкладено на 26.02.2014 о 12:10.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
надані сторонами документи й
з'ясувавши обставини справи,
апеляційний суд вважає, що для
об'єктивного та правильного вирішення
спору потрібні спеціальні знання в
судово-економічній (бухгалтерській)
сфері.

В зв'язку з зазначеним вище, ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014
призначено судову експертизу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014
апеляційне провадження у справі №
5011-53/17651-2012 зупинено для проведення
судової експертизи.

18.11.2014 від Чернігівської регіональної
торгово-промислової палати на адресу
суду надійшли матеріали справи №
5011-53/17651-2012 в зв'язку з не оплатою
рахунку на проведення експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014
апеляційне провадження у справі №
5011-53/17651-2012 поновлено. Розгляд справи №
5011-53/17651-2012 призначено на 15.12.2014.

15.12.2014 представник скаржника в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
і просив суд її задовольнити.

15.12.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
міста Києва від 18.02.2013 у справі №
5011-53/17651-2012 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

26.03.2002 між Відкритим акціонерним
товариством "АК "Київводоканал",
правонаступником якого є позивач
(постачальник) та Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Святошинського району м.
Києва (абонент) було укладено договір
на послуги водопостачання та
водовідведення № 00362/2-08 (надалі -
договір), за умовами якого постачальник
зобов'язався надавати абоненту послуги
з постачання питної води та
водовідведення, а абонент зобов'язався
розрахуватися за вищевказані послуги
згідно умов договору та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від
01.07.1994р. № 65.

Згідно п. 2.1. договору, постачальник
забезпечує постачання питної води,
якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода
питна", приймає каналізаційні стоки,
які не перевищують граничнодопустимих
концентрацій шкідливих речовин. В свою
чергу, абонент, відповідно до п. "а"п. 2.2.
договору, сплачує вартість наданих
послуг за тарифами, встановленими в
порядку, передбаченому чинним
законодавством.

Відповідно до п. 3.1. договору кількість
води, що подається постачальником та
використовується абонентом,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента.

Абонент розраховується за послуги з
водопостачання та водовідведення у
порядку, встановленому чинним
законодавством, у 5-денний термін з дня
представлення Постачальником
платіжним документів до банківської
установи (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 3.5 договору у разі незгоди
щодо кількості або вартості отриманих
послуг Абонент зобов'язаний у 5-денний
термін з дня представлення
Постачальником платіжних документів
до банківської установи направити
повноважного представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звірки даних та підписання
акта звірки в цей же термін. При
невиконанні цієї умови дані
Постачальника вважаються прийнятими
Абонентом.

З аналізу договору вбачається, що він
за своєю правовою природою є договором
про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

В п.7.1 договору сторони погодили, що
договір є безстроковим, діє на весь час
надання послуг до моменту його
розірвання і набуває чинності з
моменту його підписання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав відповідачу послуг з
водопостачання і водовідведення у
період з 01.08.2011 по 30.09.2012 на суму
розміром 66 427 660,46 грн., з яких сплачено 48
806 491,78 грн., внаслідок чого утворилася
заборгованість розміром 15 286 883,40 грн. (з
урахуванням перерахунків на суму 2 334
285,28 грн.). Додатково сплачену Абонентом
суму розміром 252165,66 грн. відповідно до
вказаного призначення платежу було
зараховано в погашення боргу за
попередній період.

В той же час, відповідач в установлений
договором термін повноважного
представника не направив, жодних
документів щодо відмови від оплати
отриманих послуг, передбачених п. 3.5
договору, не надав.

Отже, позивач виконав покладені на
нього чинним законодавством обов'язки
належним чином, надаючи відповідачу
послуги з водопостачання та
водовідведення, в той час як доказів
сплати відповідачем зазначеної
заборгованості суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Закон України "Про питну воду та питне
водопостачання" визначає правові,
економічні та організаційні засади
функціонування системи питного
водопостачання, спрямовані на
гарантоване забезпечення населення
якісною та безпечною для здоров'я
людини питною водою.

Згідно ст. 1 Закон України "Про питну
воду та питне водопостачання"
визначено, що централізоване питне
водопостачання - господарська
діяльність із забезпечення споживачів
питною водою за допомогою комплексу
об'єктів, споруд, розподільних
водопровідних мереж, пов'язаних єдиним
технологічним процесом виробництва та
транспортування питної води.

В ч. 1 статті 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що централізоване постачання холодної
та гарячої води, водовідведення
відносяться до комунальних послуг.

Статтею 14 ЦК України передбачено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Частиною 8 ст. 181 Господарського кодексу
України встановлено, що якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Тобто фактичні дії сторін можуть
підтверджувати, що договір укладений.

Згідно з ст. 16 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги", порядок
надання житлово-комунальних послуг має
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

В статті 19 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання"
зазначено, що послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору, зокрема з
підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням.

Згідно з п. 3.7 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 року №190 розрахунки
за спожиту питну воду та скид стічних
вод здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов договору.

Пунктом 3.13. цих Правил передбачено, що
суб'єкти господарювання, у яких теплові
пункти (котельні) перебувають на
балансі або яким вони передані в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потребу, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності (абз.2).

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором (абз.3).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599
Цивільного кодексу України, угода
(договір) є підставою для виникнення
цивільних прав та обов'язків
(зобов'язань), зобов'язання повинні
виконуватися належним чином.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про стягнення
заборгованість у сумі 15286883,40 грн.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
пені інфляційних втрат та 3 % річних.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами статей 610 і 612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п. 4.2 договору за
несвоєчасну оплату послуг абонент
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожний день прострочення.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином в силу наведених положень
законодавства, пеня може бути стягнута
саме в разі, якщо таке передбачено
договором (встановлено за згодою
сторін).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
річних.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Зазначену позицію також підтримує і
Верховний Суд України (постанова
Верховного суду України від 1 жовтня 2014
року справа № 6-113 цс 14).

Отже, місцевим господарським судом
обґрунтовано задоволено вимогу
позивача про стягнення 146722,81 грн. пені.
та інфляційних втрат у розмірі 3 760,00
грн. та 286200,49 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
18.02.2013 у справі № 5011-53/17651-2012 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Святошинського району м.
Києва залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2013 у справі № 5011-53/17651-2012 -
без змін.

2. Матеріали справи № 5011-53/17651-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко