м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Щербанівської сільської
ради Полтавського району Полтавської
до Центрального територіального
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України
про стягнення 40 000, 00 грн.
Судді: Пригунова А.Б.
від позивача: Шерстюк О.О.
від відповідача: Логін Р.А.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Щербанівська сільська рада
Полтавського району Полтавської
області звернулась до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Центрального територіального
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України про
стягнення суми пайового внеску у
розмірі 40 000, 00 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані невиконанням
відповідачем зобов'язань щодо сплати
пайового внеску на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури Щербанівської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 20.10.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 р. призначено
колегіальний розгляд даної справи.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 03.11.2014 р. визначено
колегіальний склад суді для розгляду
(головуюча), Гулевець О.В. та Бондаренко
Ухвалою Господарського суду міста
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 26.11.2014 р.
У судовому засіданні 26.11.2014 р.
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 17.12.2014 р.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав позов
та просив його задовольнити.
Представник відповідача заперечив
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 26.11.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2013 р. між Щербанівською сільською
радою Полтавського району Полтавської
області та Центральним територіальним
управлінням капітального будівництва
Міністерства оборони України
відповідно до рішення від 02.08.2012 р.
укладено договір про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури Щербанівської
сільської ради Полтавського району №
02-49/11, за умовами якого відповідач
зобов'язався сплатити пайовий внесок
на будівництво підвищувальної
насосної станції в селі Щербані.

Відповідно до п. 2.1. договору відповідач
перераховує пайовий внесок к розмірі 40
000, 00 грн. на рахунок бюджету
Щербанівської сільської ради.

Відповідно до п. 4.1. договору пайовий
внесок сплачується єдиним платежем не
пізніше терміну введення в
експлуатацію об'єкта будівництва або
частинами згідно графіку.

Як зазначається в листі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Полтавській області №
7/16-03/1-13/2443 від 15.08.2014 р. декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації на
об'єкт «Реконструкція з надбудовою
колишнього гуртожитку під житловий
будинок» по вул. Центральній, 6 в селі
Щербані Полтавського району,
забудовником якого є Центральне
територіальне управління капітального
будівництва Міністерства оборони
України, зареєстровано 21.08.2012 р.

Крім того, у постанові Полтавського
окружного адміністративного суду від
29.05.2014 р. у справі № 816/1923/14 за позовом
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області до Щербанівської
сільської ради встановлено, що станом
на 01.11.2013 р. на об'єкт «Реконструкція з
надбудовою колишнього гуртожитку під
житловий будинок» по вул. Центральній, 6
в селі Щербані Полтавського району
введений в експлуатацію.

07.08.2014 р. позивач звернувся до
Центрального територіального
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України вимогою
№ 02-29/524 про сплату пайового внеску за
договором № 02-49/11 від 18.04.2013 р. у розмірі
40 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем порушено
зобов'язання щодо сплати пайового
внеску на створення і розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури Щербанівської
сільської ради Полтавського району, що
обумовлено договором № 02-49/11 від 18.04.2013
р., у зв'язку з чим Щербанівською
сільською радою Полтавського району
Полтавської області заявлено вимоги
про стягнення заборгованості за
вказаним договором у судовому поряду.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України також передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
порядок залучення, розрахунку розміру
і використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Частинами 2, 3 статті 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлено, що замовник,
який має намір щодо забудови земельної
ділянки у відповідному населеному
пункті, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Пайова участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту полягає у перерахуванні
замовником до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури.

У відповідності до ч. 5 ст. 40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» величина
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування
(відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі у розвитку
інфраструктури), з урахуванням
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, визначеної згідно
з будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» договір про пайову участь
у розвитку інфраструктури населеного
пункту укладається не пізніше ніж
через 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію. Істотними
умовами договору є: розмір пайової
участі; строк (графік) сплати пайової
участі; відповідальність сторін.
Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту. Кошти пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором. Кошти, отримані як пайова
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту, можуть
використовуватися виключно для
створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури відповідного
населеного пункту.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався та заявлені до
нього вимоги не спростував, доказів
наявності об'єктивних причин
неможливості виконання зобов'язань
щодо сплати пайового внесу відповідно
до договору № 02-49/11 від 18.04.2013 р.

Водночас, суд вважає за необхідне
відзначити, що договір № 02-49/11 від 18.04.2013
р. є чинним та, відповідно, обов'язковим
до виконання його сторонами в силу
приписів ст. 629 Цивільного кодексу
України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог позивача та задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області задовольнити.

2. Стягнути з Центрального
територіального управління
капітального будівництва Міністерства
оборони України (03049, м. Київ, пр.
Повітрофлотський, 28-А, )
з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Щербанівської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області (38750, Полтавська
обл., Полтавський район, с. Щербані, вул.
Центральна, 2, )
заборгованість у розмірі 40 000, 00 (сорок
тисяч грн. 00 коп.) грн. та 1 827, 00 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00
коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено: 17.12.2014 р.

Судді:
Пригунова А.Б.
(головуюча)

Гулевець О.В.

Бондаренко Г.П.