м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юті Україна" до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області, третя особа: Державне
підприємство «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» про зобов'язання вчинити
дії, за участю представників позивача -
Власенко Л.А., довіреність №б/н від
24.10.2014 року, Пащенко М.О., довіреність
№б/н від 04.10.2014 року, відповідача -
Дудник А.О., довіреність №5 від 08.01.2014
року, третьої особи - Дзюбайло О.О.,
довіреність №35-29-30 від 29.09.2014 року,
У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача з вимогою
вважати додаткову угоду №2 до договору
оренди №817 від 27.04.2009 року про
продовження строку дії договору з
розрахунком орендної плати між
відповідачем, третьою особою та
позивачем укладеною в редакції
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.10.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 05.11.2014 року.
05.11.2014 року відповідачем через
канцелярію суду надано відзив на
позовну заяву, в якому він просить
відмовити в задоволенні позову.
05.11.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 19.11.2014 року.
19.11.2014 року через канцелярію суду
представник позивача надав додаткові
письмові пояснення по справі.
19.11.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 24.11.2014 року.
04.12.2014 року через канцелярію суду третя
особа надала письмові пояснення по
справі.
Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, третьої особи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.04.2009 року між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Київській
області (орендодавець) та Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» (балансоутримувач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юті Україна"
(орендар) було укладено договір оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності №817, відповідно до
умов якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування приміщення №49 на другому
поверсі офісної будівлі площею 16,2 кв.м,
(далі - майно) (п.1.1. договору).
Пунктом 3.2. договору передбачено, що
орендна плата визначається за
результатами конкурсу на право оренди
державного майна і за базовий місяць
розрахунку орендної плати без
врахування ПДВ становить 4 050,0 грн.
Відповідно до пункту 14.1. договору цей
договір укладено строком на два роки
одинадцять місяців, що діє з 27 квітня 2009
року до 27 березня 2012 року включно.
Згідно п. 14.4. договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення договору або зміну його
умов після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця,
договір вважається продовженим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. Зазначені
дії оформляються додатковою угодою,
яка є невід'ємною частиною договору при
обов'язковій наявності дозволу органу,
уповноваженого управляти об'єктом
З огляду на завершення строку дії
договору, 09.04.2012 року позивач звернувся
до відповідача з листом-пропозицією
продовжити дію договору на новий
термін (лист вих. №09-04/2012-1 від 09.04.2012
Листом від 27.06.2012 року Міністерство
інфраструктури України повідомило, що
не заперечує щодо продовження договору
на 1 рік на тих самих умовах (з
відсотковою ставкою 18 %).
Листом №06/08-12/02 від 06.08.2012 року,
враховуючи отримання позивачем
дозволу органу, уповноваженого
управляти об'єктом оренди строком на 1
рік, позивач надав оригінал підписаної
ним та третьою особою додаткової угоди
№1 з пропозицією продовження терміну
Листом №13-14-4268 від 22.08.2013 року
відповідач повідомив позивача, що
продовження дії договору оренди не
вбачається можливим, оскільки орендна
ставка була підвищена до 40% згідно
постанови КМУ від 14.09.2011 року №961.
В обґрунтування позовних вимог про
зобов'язання укласти в редакції
позивача додаткову угоду №2 до
договору оренди №817 від 27.04.2009 року,
позивач посилається на те, що протягом 1
місяця з моменту збігу строку дії
договору відповідачем не було надано
заперечення щодо пролонгації договору
на новий строк та на підставі п. 14.4.
даного договору, який передбачає що
пролонгація договору оформлюється
додатковою угодою та у відповідності
до ст. 17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
просив позов задовольнити.
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.
Згідно ст. 764 ЦК України у разі, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку дії договору
найму, то за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
Відповідно до ч. 1 ст. 285 Господарського
кодексу України орендар має переважне
право перед іншими суб'єктами
господарювання на продовження строку
дії договору оренди.
Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду №12 від 29.05.2013р. "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
регламентовано, що зі змісту статей 759,
763 і 764 Цивільного кодексу України,
частини другої статті 291
Господарського кодексу України,
частини другої статті 17 та частини
другої статті 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Частинами 1, 3, 7 ст. 179 Господарського
кодексу України передбачено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
Згідно із ч. 1-5 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
Проте, враховуючи те, що вчинення
стороною дій, направлених на укладення
і, відповідно, підписання будь-якого
правочину - є правом сторони, яке
реалізується у встановленому законом
порядку, а не її обов'язком, що
узгоджується зокрема з приписами ст.
ст. 6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу
України та ст. ст. 180, 181 Господарського
кодексу України, суд дійшов висновку,
що виходячи з обумовлених законом прав
та охоронюваних інтересів сторін
договору, зокрема свободи укладення
договору, відповідно, підписання
будь-якого цивільно-правового
договору, зокрема і додаткової угоди №
2 до договору у відповідній редакції,
запропонованій саме позивачем, - є саме
правом, а не обов'язком сторони, а тому,
підстави вважати укладеним вказаний
правочин в редакції позивача -
Також, суд враховує і ті обставини, що
позивачем у відповідності до вимог
п.14.4. договору не було отримано нового
дозволу органу, уповноваженого
управляти об'єктом оренди на
пролонгацію договору оренди на новий
строк та не було надано суду доказів
направлення сторонам договору саме
додаткової угоди №2, яку він просить
Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
За таких обставин, суд дійшов висновку,
що підстави для задоволення позовних
вимог вважати укладеною додаткову
угоду №2 до договору оренди №817 від
27.04.2009 року в редакції позивача
відсутні, тому в позові слід відмовити.
Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд
Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до вимог
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна