ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" грудня 2014 р.Справа № 916/4204/14

За позовом Фермерського господарства
„Сади Градениці"

до відповідачів 1. Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк „Порто-Франко"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТОП ФІНАНСИ"

про визнання договору застави
недійсним

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Горовий А.О. - довіреність;

Від відповідачів: 1. Ногай Д.С. -
довіреність;

2. Тодоров В.Д. -
довіреність;

Андрущак А.В. -
довіреність;

В судовому засіданні 15.12.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Горовий А.О. - довіреність;

Від відповідачів: 1. Ногай Д.С. -
довіреність;

2. не з'явився;

Суть спору: Позивач, Фермерське
господарство „Сади Градениці"
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерного банку „Порто-Франко" та
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТОП ФІНАНСИ" про
визнання недійсним договору застави
майнових прав №1260/3-11-ИП від 26.01.2011р.,
укладеного між Фермерським
господарствим „Сади Градениці" та
Публічним акціонерним товариством
Акціонерним банком „Порто-Франко" та
скасування державної реєстрації
обтяжень на фруктовий сад,
розташований на землях Граденицької
сільської ради Біляївсього району
Одеської області площею 49,5 га,
орендованих Фермерським господарством
„Сади Градениці" за договором оренди
землі від 10.05.2007р., запис про що
здійснено Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.10.2014р. було порушено
провадження по справі №916/4204/14 із
призначення до розгляду в судовому
засіданні.

Відповідач 1 - Публічне акціонерне
товариство Акціонерний банк
„Порто-Франко" в судове засідання
з'явився, надав відзив на позов
відповідно якого позовні вимоги не
визнає вважає їх необґрунтованими,
безпідставними та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач 2 - Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТОП ФІНАНСИ" в
судове засідання з'явився, надав відзив
на позов відповідно якого позовні
вимоги не визнає вважає їх
необґрунтованими, безпідставними та
просить суд в задоволені позову
відмовити повністю.

Крім того, обома відповідача до суду
були подані заяви про застосування
строку позовної давності.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

В судових засіданнях в порядку ст.. 77
ГПК України проголошувались перерви з
03.11.2014р. до 17.11.2014р., з 26.11.2014р. до 08.12.2014р.
та з 08.12.2014р. до 15.12.2014р.

У судовому засіданні, 15.12.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

26.01.2011р. між Фермерським господарством
„Сади Градениці" та Публічним
акціонерним товариством Акціонерним
банком „Порто-Франко" був укладений
Кредитний договір (відрізна реверсивна
кредитна лінія) №322-11 (далі - кредитний
договір).

За умовами кредитного договору ПАК АБ
„Порто-Франко" надає ФГ „Сади
Градениці" кредит у вигляді відрізної
реверсивної кредитної лінії в сумі 600000
євро 00 євроцентів на строк з 26.01.2011р. по
25.01.2016р. з виплатою 8,8 % річних на поточні
потреби (п.1.1 кредитного договору).

В подальшому між Публічним акціонерним
товариством Акціонерним банком
„Порто-Франко" та Фермерським
господарством „Сади Градениці" була
укладена додаткова угода №4 до
кредитного договору №32/2-11, відповідно
якої ПАК АБ „Порто-Франко" надає ФГ
„Сади Градениці" кредит у вигляді
відрізної реверсивної кредитної лінії
в сумі 836000 євро 00 євроцентів на строк з
26.01.2011р. по 25.01.2016р. з виплатою 8,8% річних
на поточні потреби.

26.01.2011р. в забезпечення вимог ПАК АБ
„Порто-Франко" за зобов'язаннями ФГ
„Сади Градениці" за кредитним
договором (відрізної реверсивній
кредитній лінії ) №32/2-11 між Публічним
акціонерним товариством Акціонерним
банком „Порто-Франко" та Фермерським
господарством „Сади Градениці" був
укладений договір застави майнових
прав №1260/3-1-ИП (далі - договір застави).

Предметом договору застави є майнові
права (право володіння, користування та
розпорядження) на фруктовий сад,
відповідно акта інвентаризації садів
та ягідників, закладених з 2008р. від 10
червня 2010р., який складається з:

- 9620 персикових дерев, посаджених
весною 2008 р., на земельній ділянці
площею 24,5га;

- 4784 сливових дерев, посаджених весною
2008 р., на земельній ділянці площею 12,5 га;

- 4888 сливових дерев, посаджених весною
2008 р., на земельній ділянці площею12.5 га.

Фруктовий сад розташований на 49,5 га з
150 га землі Граденицької сільської ради
Біляївського району Одеської області,
орендованих заставодавцем фермерським
господарством „Сади Градениці" у
Біляївської районної державної
адміністрації Одеської області згідно
договору оренди землі від 10.05.2007р.,
зареєстрованого в ДП „ЦДЗК" ОРФ
Біляївський реєстраційний офіс в книзі
реєстрації договорів оренди землі
21.05.2007р. під №7 (п.1.2 договору застави).

Позивач зазначає, що 27.08.2014р. отримав
від Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фінансова компанія
„ТОП-ФІНАНС" лист-повідомлення за
вих.№13 від 23.08.2014р., яким повідомлялось
про укладання 22.08.2014р. між ПАК АБ
„Порто-Франко" та ТОВ „ФК „ТОП-ФІНАНС"
договору факторингу №2 про
відступлення права вимоги за кредитним
договором №32/2/11 від 26.01.2011р., в зв'язку з
чим новим кредитором є ТОВ „ФК
„ТОП-ФІНАНС".

Втім в подальшому, листом від 17.09.2014р.
вих.№25/2518 ПАТ АБ „Порто-Франко"
повідомило, що договір факторингу №2
від 22.08.2014р. було укладено
представником з перевищенням його
повноважень та єдиним та законним
кредитором є ПАТ АБ „Порто-Франко".

Вважаючи що укладений 26.01.2011р. між
Публічним акціонерним товариством
Акціонерним банком „Порто-Франко" та
Фермерським господарством „Сади
Градениці" договір застави майнових
прав №1260/3-1-ИП є недійсним оскільки
його укладено з порушенням норм
чинного законодавства, Фермерське
господарство "Сади Градениці"
звернулось до суду з відповідним
позовом для захисту свого порушеного
права.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості ( ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору застави, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст.203 Цивільного Кодексу
України, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
2)особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним ( ст. 204 Цивільного кодексу
України).

Способи волевиявлення та форми
правочину врегульовані в ст.205
Цивільного кодексу України, за якою
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його сторонами. Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою ( ст. 207
Цивільного кодексу України).

Сторони не заперечують, що договір
застави майнових прав №1260/3-11-ИП від
26.01.2011р. підписаний повноважними
представниками сторін.

В силу статті 1 Закону України "Про
заставу" застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань.

Відповідно до статті 576 Цивільного
кодексу України предметом застави
може бути будь-яке майно, що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернено стягнення.

За приписами ст. 584 Цивільного кодексу
України у договорі застави
визначаються суть, розмір і строк
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, подається опис предмета
застави, а також визначаються інші
умови, погоджені сторонами договору.
Опис предмета застави у договорі
застави може бути поданий у загальній
формі (вказівка на вид заставленого
майна тощо).

Згідно ст. 13 Закону України «Про
заставу» договір застави повинен бути
укладений у письмовій формі. У
випадках, коли предметом застави є
нерухоме майно, транспортні засоби,
космічні об'єкти, договір застави
повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних
правоустановчих документів.
Нотаріальне посвідчення договору
застави нерухомого майна здійснюється
за місцезнаходженням нерухомого майна,
договору застави транспортних засобів
та космічних об'єктів - за місцем
реєстрації цих засобів та об'єктів.

Статтею 577 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо предметом застави
є нерухоме майно, а також в інших
випадках, встановлених законом,
договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.. 181 ЦК України, до
нерухомих речей (нерухомого майна,
нерухомості) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знищення та зміни їх
призначення. Рухомим речами є речі, які
можливо вільно переміщувати у
просторі.

Як вбачається зі змісту договору
застави, предметом застави є фруктовий
сад тобто багаторічні насадження, що на
думку суду є об'єктом нерухомого майна,
оскільки його неможливо вільно
переміщувати у просторі, він
знаходиться на земельній ділянці та є
її складовою частиною.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про
заставу" право застави виникає є
моменту укладання договору застави, а в
разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення договору, що
цілком кореспондується з положеннями
ст.. 585 ЦК України.

Положеннями ст. 14 Закону України „Про
заставу" передбачено що, недотримання
вимог щодо форми договору застави та
його нотаріального посвідчення тягне
за собою недійсність договору з
наслідками, передбаченими
законодавством України.

В силу ч.1 ст.220 Цивільного кодексу
України у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами Договір
застави майнових прав №1260/3-11-ИП від
26.01.2011р. укладений у письмовій формі,
але нотаріально не посвідчений. При
цьому доказів визнання цього договору
дійсним в судовому порядку сторонами
не надано.

Оскільки при укладенні договору
застави майнових прав №1260/3-11-ИП від
26.01.2011р. сторонами не дотримано вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
такого виду договору, тому суд
приходить до висновку, що договір
застави майнових прав від 17.12.10р. є
недійсним.

Проте, не зважаючи на той факт що суд
доходить висновку що договір застави
майнових прав №1260/3-11-ИП від 26.01.2011р. є
недійсним, суд відмовляє в задоволені
позовних вимог з огляду на наступне.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №13 „Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними (п.2.8) визначено, що стосовно
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позивна давність. Перебіг
позовної давності починається за
загальним правилом, від дня коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права.

Згідно із вимогами ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтю 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Отже, до позовних вимог ФГ
„Сади-Градениці" про визнання
недійсним укладеного 26.01.2011р. договору
застави майнових прав № 1260/3-11-ИП,
відповідно до ст. 257 встановлено
позовну давність тривалістю у 3 роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України).

Згідно договору застави майнових прав
№1260/3-11-ИП, укладеного 26.01.2011р. між
Публічним акціонерним товариством
Акціонерним банком „Порто-Франко" та
Фермерським господарством „Сади
Градениці", договір вступив в силу з
моменту його укладання сторонами.

Таким чином, перебіг позовної давності
розпочався 26.01.2011р.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання недійсним
укладеного 26.01.2011р. між Публічним
акціонерним товариством Акціонерним
банком „Порто-Франко" та Фермерським
господарством „Сади Градениці"
договору застави майнових прав
№1260/3-1-ИП лише 15.10.2014р., тобто після
спливу позовної давності, а саме:
26.01.2014р.

Цивільного кодексу України ст.267
передбачає, що особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
вона у момент виконання не знала про
сплив позовної давності. Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідачі звернулись до суду із
заявами про застосування до позовних
вимог позивача строку позовної
давності. При цьому позивач не довів
суду поважність причин пропуску
строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про пропуск
позивачем строку позовної давності
щодо вимог про визнання недійсним
укладеного 26.01.2011р. між Публічним
акціонерним товариством Акціонерним
банком „Порто-Франко" та Фермерським
господарством „Сади Градениці"
договору застави майнових прав
№1260/3-1-ИП при відсутності будь-яких
поважних причин для такого пропуску, в
зв'язку з чим в задоволенні вказаних
вимог позивача слід відмовити в
повному обсязі.

Що ж до вимог про скасування державної
реєстрації обтяжень на фруктовий сад,
розташований на землях Граденицької
сільської ради Біляївсього району
Одеської області площею 49,5 га,
орендованих Фермерським господарством
„Сади Градениці" за договором оренди
землі від 10.05.2007р., запис про що
здійснено Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна, то суд також відмовляє
в його задоволенні, оскільки зазначена
вимога є похідною від вимоги про
визнання недійсним договору застави
майнових прав №1260/3-11-ИП від 26.01.2011р.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладених обставин суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є безпідставними,
необґрунтованими та не доведеними суду
за допомогою належних і допустимих
доказів, в зв'язку з чим суд відмовляє в
їх задоволенні повністю.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на позивача у
справі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 22 грудня 2014 р.

Суддя
К.Ф. Погребна