РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 903/957/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Клімук Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу приватного
підприємства "Спека" на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 03.12.2014 р. про відмову в
задоволенні скарги на рішення та
бездіяльність заступника начальника
Першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції у справі № 903/957/13

за позовом приватного підприємства
"Спека"

до приватного підприємства "Ірта"

про стягнення 858 324, 20 грн.

за участю представників сторін:

стягувача - Цехоша А.М.,

боржника - не з'явився,

ДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Спека"
звернулося до місцевого
господарського суду із скаргою на
рішення та бездіяльність заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Смольської О.П., в
якій просило постанову від 15.09.2014 року
про зупинення виконавчого провадження
№44572923 визнати протиправною та
скасувати; зобов'язати заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Смольську О.П або
іншу посадову особу вказаного відділу
державної виконавчої служби усунути
допущені порушення чинного
законодавства шляхом відновлення
виконавчого провадження №44572923;
зобов'язати заступника начальника
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Смольську О.П або іншу посадову
особу вказаного відділу державної
виконавчої служби після відновлення
провадження №44572923 стягнути з рахунку
ПП "Ірта" на користь ПП "Спека" грошові
кошти в сумі 145271,40 грн. за
зобов'язаннями, на яке не поширюється
дія мораторію.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 03.12.2014 року
(суддя Гарбар І.О.) відмовлено у
задоволенні скарги приватного
підприємства "Спека" на рішення та
бездіяльність заступника начальника
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції у справі за позовом приватного
підприємства "Спека" до приватного
підприємства "Ірта" про стягнення 858324,20
грн.

В обґрунтування своєї ухвали суд
першої інстанції вказав, що оскільки
провадження у справі про банкрутство
№5004/714/11 порушено 11.04.2011 року, до
спірних правовідносин слід
застосувати Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції від 04.11.2012 року.

Враховуючи приписи ч.6 ст.12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
від 04.11.2012 р.), суд дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання
протиправної та скасування постанови
заступника начальника ПВДВС Луцького
міського управління юстиції
Смольської О.П. від 15.09.2014 року про
зупинення виконавчого провадження №
44572923.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою,
стягувач звернувся із апеляційною
скаргою, в ній просить її скасувати та
винести нову постанову, якою скаргу
задоволити.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суд
першої інстанції не врахував, що на час
задоволення позовних вимог ПП "Спека"
до ПП "Ірта" (05.11.2013 року) дія мораторію
не поширювалася на вимоги поточних
кредиторів.

Боржник та відділ ДВС Луцького
міського управління юстиції своїм
правом подати відзив на апеляційну
скаргу не скористались, участь
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечили,
хоча про час, день та місце слухання
справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представника стягувача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, ПП
"Спека" звернулось до господарського
суду із позовом до ПП "Ірта" про
стягнення 858324,20грн., в т.ч. 657452,09грн. - 1%
річних за користування чужими
грошовими коштами, 4811,58грн. - неустойки
(пеня), 53637,59грн. - 30% річних, 1422,94грн.-
інфляційних нарахувань згідно
договору поставки №035 від 29.04.2011р.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 05.11.2013 року
вказані позовні вимоги задоволені
частково. Присуджено до стягнення з ПП
"Ірта" на користь ПП "Спека" 142422,94грн., в
т.ч. - 141000,00грн. - суми основного боргу,
1422,94грн. - збитків, спричинених
інфляцією, вирішено питання про
розподіл судових витрат. В частині
стягнення 715901,26грн., в т.ч. 657 452,09грн. - 1%
за користування товарним кредитом, 4
811,58грн. - сума неустойки (пеня), 53 637,59грн.
- 30% річних, відмовлено.

На виконання вказаного рішення, 21.11.2013
року господарським судом видано наказ
№903/957/13-1 про стягнення з приватного
підприємства "Ірта" на користь
приватного підприємства "Спека" 145271,40
грн. боргу.

06.12.2013 року постановою заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Смольської О.П.
відкрито виконавче провадження №41115509
з виконання наказу №903/957/13-1.

Згідно постанови заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції від 28.02.2014 року
виконавче провадження №41115509 на
підставі п. 7 ч. 1 ст. 49, ч. 2 ст. 67 Закону
України "Про виконавче провадження"
закінчено. Припинено чинність арешту
майна боржника та скасовано інші
заходи примусового виконання рішення.
Виконавчий документ направлено
ліквідатору Дуплині П.Г.

Поряд з тим, постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
16.05.2012 року скасовано постанову
господарського суду Волинської
області про визнання ПП "Ірта"
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури від 17.01.2012 року, справу
скеровано до господарського суду
Волинської області на стадію
розпорядження майном.

З огляду на викладене, 01.09.2014 року
арбітражний керуючий Дуплика П.Г.
повторно направив першому відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції наказ
господарського суду Волинської
області №903/957/13-1 від 21.11.2013 року для
примусового виконання.

Постановою заступника начальника
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції від 03.09.2014 року відкрито
виконавче провадження № 44572923.

Однак, 15.09.2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Волинської
області №903/957/13-1 від 21.11.2013 року на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче
провадження", у зв'язку з порушенням
справи про банкрутство ПП "Ірта".

Не погоджуючись із діями заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Смольської О.П., ПП
"Спека" оскаржило вказану постанову від
15.09.2014 року у судовому порядку.

Залишаючи без задоволення скаргу ПП
"Спека", суд першої інстанції виходив з
того, що Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції від
04.11.2012 року не місить обмеження дії
мораторію на вимоги поточних
кредиторів.

Колегія суддів не погоджується із
вказаним висновком місцевого
господарського суду, з огляду на
наступне.

Відповідно до Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання; усі суб'єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території; обов'язковість рішень суду є
однією з основних засад судочинства (ч.
4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п.9 ч. 3 ст.129).

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження", згідно ст. 1
якого виконавче провадження, як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець, зокрема, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Апеляційним судом встановлено, що
11.04.2011 року господарським судом
Волинської області порушено справу
№5004/714/11 про банкрутство ПП "Ірта" і
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 37 Закону України "Про
виконавче провадження" обставинами, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження є порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника), а також у разі
звернення стягнення на заставлене
майно та виконання рішень у немайнових
спорах.

З аналізу вищевказаних норм Закону
України "Про виконавче провадження"
вбачається, що необхідною умовою
зупинення виконавчого провадження є не
лише порушення господарським судом
справи про банкрутство боржника, а й
поширення при цьому на вимогу
стягувача дії мораторію.

Судом першої інстанції правильно
враховано, що Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом"
від 22.12.2011 року №4212-VI викладено в новій
редакції Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом",
однак дія даного Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання ним
чинності, тобто з 19.01.2013 року.

Оскільки провадження у справі №5004/714/11
про банкрутство ПП "Ірта" порушено
11.04.2011 року, при вирішенні спору слід
виходити з редакції Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
чинної на час виникнення спірних
правовідносин до 19.01.2013 року.

Поряд з тим, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин до 19.01.2013 року) мораторій
на задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію. Мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду (стаття 12 цього
Закону).

Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.

Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що нормами Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до 19.01.2013 року) передбачено,
що дія мораторію розповсюджується на
конкурсну заборгованість - вимоги
кредиторів, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство
боржника, та не поширюється на поточну
заборгованість - вимоги, що виникли
після порушення справи.

Аналогічна правова позиція, викладена
у постанові Вищого господарського суду
№5021/424/12 від 13.03.2014 року.

Як вбачається із рішення
господарського суду Волинської
області від 05.11.2013 року на виконання
умов договору №035 від 29.04.2011 року ПП
"Спека" з червня по вересень 2011 року
поставило ПП "Ірта" нафтопродукти в
асортименті на загальну суму 511353,60грн.,
що підтверджується видатковими
накладними №000348 від 03.06.2011 року, №000411
від 05.07.2011 року, №000472 від 03.08.2011 року,
№000557 від 02.09.2011року, №000585 від 27.09.2011
року.

Згідно п. 5.1 договору №035 від 29.04.2011 року
ПП "Ірта" мало право здійснити повну або
часткову оплату отриманого товару
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ПП "Спека"
протягом 7 календарних днів з дня
відвантаження, зазначеного в
накладних.

Сторони п.5.2 вказаного договору
передбачили, що у випадку не оплати
відвантаженої партії товару в строки,
вказані в п.5.1 даного договору, ПП "Ірта"
дало згоду на те, щоб неоплачений товар
рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту, терміном на 30 днів,
починаючи з дня після відвантаження
товару з нарахуванням відповідачу 1% за
кожен день використання товарного
кредиту. Боржник зобов'язався оплатити
товар, поставлений на умовах товарного
кредиту, і сплатити відсотки за його
використання в терміни, вказані в п.5.3 .

За приписами п. 5.3 договору №035 від
29.04.2011 року ПП "Ірта" зобов'язалось
оплатити суму товарного кредиту і
відсотків за його користування на 31
день від дати відвантаження, вказаної в
накладній.

Відповідно до рішення господарського
суду Волинської області від 05.11.2013 року
борг в сумі 142422,94 грн. виник у ПП "Ірта"
перед ПП "Спека" внаслідок неоплати
товару отримано в період з 03.06.2011 по
27.09.2011 року.

Колегія суддів враховує, що за
приписами п. 5.3 договору право вимоги по
кожній із видаткових накладних виникло
у ПП "Спека" на 31 день від дати
відвантаження товару, тобто починаючи
із 05.07.2011 року, суму боргу стягнуто
рішенням господарського суду
Волинської області від 05.11.2013 року,
наказ на його примусове виконання
видано 21.11.2013 року, тобто після
порушення справи про банкрутство та
введення ухвалою господарським судом
Волинської області від 11.04.2011 року
мораторію.

Отже, заборгованість боржника є
поточною, на стягнення якої дія
мораторію не поширюється.

З огляду на вищевикладене, колегії
суддів дійшла висновку про задоволення
скарги ПП "Спека" в частині визнання
постанови про зупинення виконавчого
провадження від 15.09.2014 року
протиправною та її скасування,
оскільки вимоги стягувача є законними,
обґрунтованими, відповідають нормам
чинного законодавства.

Стосовно вимог скарги стягувача щодо
зобов'язання заступника начальника
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Смольську О.П або іншу посадову
особу вказаного відділу державної
виконавчої служби усунути допущені
порушення чинного законодавства
шляхом відновлення виконавчого
провадження № 44572923; зобов'язання
заступника начальника першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Смольську
О.П або іншу посадову особу вказаного
відділу державної виконавчої служби
після відновлення провадження № 44572923
стягнути з рахунку ПП "Ірта" на користь
ПП "Спека" грошові кошти в сумі 145271,40
грн., колегія суддів зауважує, що суд не
вправі зобов'язувати до вчинення тих
дій, які за Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідальною особою
державної виконавчої служби. У разі
визнання неправомірними рішень, дій
або бездіяльність державного
виконавця, суд зобов'язує їх усунути
допущені порушення або іншим шляхом
поновлює порушені права чи свободи
заявника.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється. Однак,
апеляційним судом не було встановлено
фактів ухилення державного виконавця
від відкриття виконавчого провадження.

Вимоги скаржника про відновлення
виконавчого провадження та
зобов'язання стягнути борг є вимогами,
які можуть бути заявлені лише в разі
ухилення державного виконавця від їх
вчинення, а такі дії можуть бути
вчинені державним виконавцем лише
після скасування постанови про
зупинення виконавчого провадження.
Наведене вказує на передчасність
звернення скаржника з відповідними
вимогами, а тому на їх безпідставність.

Таким чином, в задоволенні скарги
стягувача в частині зобов'язання
державного виконавця відкрити
виконавче провадження щодо
примусового виконання наказу та
стягнути суму боргу слід відмовити. При
цьому апеляційним судом приймаються до
уваги вимоги ст. 19 ЗУ "Про виконавче
провадження" згідно якої відкриттю
виконавчого провадження передує
звернення прокурора до виконавчої
служби з відповідною заявою.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
часткове скасування ухвали
господарського суду Волинської
області в частині відмови в
задоволенні скарги щодо визнання
протиправної та скасування постанови
про зупинення виконавчого провадження
№44572923 від 15.09.2014 року.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105, 106, 121-2 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Спека" задоволити
частково.

Ухвалу господарського суду Волинської
області від 03.12.2014 р. у справі №903/957/13 в
частині відмови в задоволенні скарги
приватного підприємства "Спека" про
визнання протиправною та скасування
постанови про зупинення виконавчого
провадження №44572923 від 15.09.2014 року -
скасувати.

Скаргу приватного підприємства "Спека"
задоволити частково.

Визнати постанову заступника
начальника першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Смольської О.П про
зупинення виконавчого провадження
№44572923 від 15.09.2014 року протиправною та
скасувати.

У решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Справу №903/957/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.