ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Справа № 910/4350/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Міністерства оборони Українина
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014 рокуу
справі за позовомДержавного
підприємства "Суднобудівний завод ім. 61
комунара"доМіністерства оборони
Українипростягнення коштів

В С Т А Н О В И
В:

у березні 2014 року, Державне
підприємство "Суднобудівний завод ім. 61
комунара" звернулось до
господарського суду з позовом про
стягнення з Міністерства оборони
України 100 000 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 12.05.2014 року позов задоволено у
повному обсязі.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014 року
рішення господарського суду першої
інстанції залишено без змін.

Постановлені у справі судові рішення
оскаржено у касаційному порядку й
ухвалою Вищого господарського суду
України від 28.11.2014 року порушено
касаційне провадження за касаційною
скаргою відповідача, у якій він
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і просить постановлені у справі судові
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи,
судова колегія вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи та
визнано встановленим господарським
судом першої інстанції і апеляційним
господарським судом під час перегляду
справи в апеляційному порядку,
взаємовідносини з виконання робіт по
технічному обслуговуванню крейсера
проекту 1164, заводський № 2011 сторони
врегулювали договором № 247/1/12/1-61/618 від
18.02.2012 рок, дія якого розповсюджувалась
на період до 31.12.2012 року.

Додатковою угодою № 3 від 27.12.2012 року
сторони продовжили строк надання
послуг з обслуговування крейсера
(заводський № 2011) до 19.02.2013 року, а
чинність договору продовжили до 31.03.2013
року.

За додатковою угодою № 4 від 22.03.2013 року
до договору № 247/1/12/1-61/618 від 18.02.2013 року
сторони визначили граничну вартість
послуг у окремі періоди, виключаючи
період з 1 січня по 19 лютого 2013 року та
зазначили, що цей договір діє до 31.05.2013
року, а 26.03.2013 року сторони уклали
договір № 247/1/13/1 за яким позивач
зобов`язався надавати послуги з
обслуговування крейсера і у подальшому
з оплатою цих робіт відповідачем за
узгодженою ціною, яка складає 6 362 930,04
грн.

Як зазначається у п. 1.4 цього договору,
укладеного його за наслідками
конкурсних торгів щодо визнання
переможця та акцепту пропозиції у
процедурі закупки у одного учасника
від 18.01.2013 року № 75/2/3.

Акцептована відповідачем пропозиція,
яка була оприлюднена відповідно ч. 3
ст. 39 Закону України "Про здійснення
державних закупівель" включала в себе
вартість послуг з обслуговування
крейсера у 2013 році починаючи з 20.02.2013
року.

Зі структури погодженої сторонами
граничної вартості послуг з
обслуговування крейсера по договору №
247/1/13/1 від 26.03.2013 року вбачається, що
гранична ціна договору у сумі 6 362 930,04
грн. включає в себе і витрати на
обслуговування крейсера і у період з
20.02.2013 року по 25.03.2013 року.

За таких обставин та враховуючи, що
технічна підтримка складного
технічного виробу є процесом
безперервним, направленим на
збереження майна відповідача, який у
свою чергу не оспорює вартість наданих
йому послуг у період з 20.02.2013 року по
25.03.2013 року, попередньо погодивши як
обсяги робіт, так і їх ціну,
господарський суд першої та
апеляційної інстанції правомірно
задовольнили позов у межах заявлених
вимог і підстав для скасування чи зміни
судових рішень за мотивів, наведених у
касаційній скарзі, судова колегія
Вищого господарського суду України не
вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від
15.10.2014 року - без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко