РІШЕННЯ

"02" грудня 2014 р.Справа № 921/1138/14-г/10

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання
Клим Т.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мережа", м. Тернопіль,
вул. Танцорова, 25

до відповідача: Заліщицької районної
державної адміністрації, м. Заліщики,
вул.. С.Бандери, 15б Тернопільської
області

про cтягнення заборгованості в сумі 89
105,18 грн.

За участю представників:

Позивача: Мочульського В.А.- директора
ТОВ Мережа, довіреність №11 від 08.10.2014р.

Відповідача: не прибув.

У судовому засіданні
представнику позивача роз'яснено
процесуальні права та обов'язки
відповідно до статей 20,22
Господарського процесуального кодексу
України.

За відсутністю відповідного
клопотання сторін технічна фіксація
судового процесу не здійснюється.

Суть справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Мережа", м.
Тернопіль подало до господарського
суду Тернопільської області позов і
просить стягнути з Заліщицької
районної державної адміністрації, м.
Заліщики заборгованість в сумі 89 105,18
грн.; з яких: 65 200,00 грн. - сума боргу; 10 994,68
грн. - пені; 11 018,80 грн. - сума боргу з
врахуванням індексу інфляції; 1 891,69 грн.
-3% річних; відшкодування понесених
судових витрат просить покласти на
відповідача.

В обґрунтування заявлених
вимог позивач надав суду Договір №7285
від 21.10.2013р.; накладну №35117 від 21.10.2013р.;
довіреність на отримання товару №142
від 21.10.2013р.; інші документи, які
знаходяться в матеріалах справи.

Посилається на приписи
статей 173-175,193 Господарського кодексу
України 526, 549, 550, 625, 629, 638 ЦК України.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2014 року
порушено провадження у справі
№921/1138/14-г/10 та призначено судове
засідання о 14 год. 25 хв. 28 жовтня 2014
року.

Ухвала суду про призначення судового
засідання була направлена сторонам по
справі рекомендованою кореспонденцією
за адресами, вказаними у позовній
заяві.

У судове засідання 28.10.2014 року
представник відповідача не прибув,
заперечень щодо заявлених позивних
вимог суду не надав, а тому розгляд
справи було відкладено до 14 год. 15 хв. 18
листопада 2014 року.

07 листопада 2014 року до
господарського суду позивачем ТОВ
"Мережа" подано клопотання №21 від
07.11.2014р. про долучення до справи
№921/1138/14-г/10 заяви №20 від 07.11.2014р. в якій
просить: врахувати зміни до позовної
заяви, а саме вилучити в частині вимог
пункт 3: зобов'язати Заліщицьку РДА
сплатити на користь ТОВ "Мережа" пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми боргу, суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції, та 3% річних від несплаченої
суми боргу за період від дати позовної
заяви до моменту погашення
заборгованості по судовому позову та
виправити помилку в нумерації п. 2 і
викласти вимоги в такій редакції: 1.
прийняти позовну заяву до розгляду та
порушити провадження по справі;
стягнути з Заліщицької РДА на користь
ТОВ "Мережа": 89 10518 грн.=65 200,00 грн. (сума
основного боргу) + 10 994,68 грн. (сума пені) +
11 018,80 грн. (сума боргу з урахуванням
індексу інфляції) +1 891,69 грн. (сума 3%
річних)та стягнути з Заліщицької РДА на
користь ТОВ "Мережа" сплачений судовий
збір у розмірі 1 827,00 грн.

У судове засідання 18.11.2014 року
представник відповідача повторно не
прибув, а тому розгляд справи було
відкладено до 15 год. 30 хв. 02.12.2014 року в
порядку статті 77 ГПК України.

02 грудня 2014 року позивач, в порядку ст.
22 ГПК України, надав заяву про
зменшення позовних вимог (отримано та
зареєстровано канцелярією суду за вх.
№22357), а саме: просить стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 84526
грн., з яких 65 200 грн. основна
заборгованість ; 4301,41 грн. пеня ; 2181,07
грн. 3% річних ; 12 844,40 грн. індекс
інфляції .

В силу ст. 22 ГПК України, сторони мають
право заявляти клопотання, давати усні
та письмові пояснення господарському
суду. Позивач вправі до прийняття
рішення по справі відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

З огляду на наведене, суд приймає
надане позивачем уточнення, як таке, що
заявлене у відповідності до вимог ст. 22
ГПК України.

Відтак, предметом позову є стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 84526
грн., з яких 65 200 грн. основна
заборгованість ; 4301,41 грн. пеня ; 2181,07
грн. 3% річних ; 12 844,40 грн. індекс
інфляції.

Відповідач письмового відзиву
на позов не подав, заперечень щодо
позовних вимог суду не подав, явку
свого представника у судове засідання
02.12.2014 року втретє не забезпечив.

Оскільки, 09.12.2014 року закінчується
двомісячний строк вирішення спору,
участь представників сторін у судове
засідання не визнавалося обов'язковою,
надані позивачем документи є
достатніми, а тому суд розглядає позов
в порядку статті 75 ГПК України за
наявними у справі матеріалами.

Представник позивача у
судовому засіданні 02.12.2014 року
підтримав заявлені вимоги повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши зібрані по справі
докази, господарський суд встановив
наступне:

Згідно ст. 1 ГПК України право на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності. Майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179
Господарського кодексу України).

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мережа",
місцезнаходження органів управління
якого м. Тернопіль, вул. Танцорова, 25 є
юридичною особою, яке зареєстроване в
установленому законом порядку та
включене до ЄДРПОУ, ідентифікаційний
код 14033581, що підтверджується Витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
23.10.2014р., а тому наділене правом на
звернення до суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського
процесуального кодексу України,
звертаючись з позовом до
господарського суду, позивач
самостійно визначає в позові предмет
позову та його підстави, тобто, ті
обставини, якими він обґрунтовує
поданий позов; розглядаючи справу,
господарський суд не може вийти за межі
зазначених у позові предмету та
підстав, за винятком випадків, прямо
передбачених процесуальним
законодавством.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мережа", м. Тернопіль
визначило предметом позову стягнення з
відповідача Заліщицької РДА, м.
Заліщики боргу в загальній сумі 84526 грн.

Вказавши відповідачем у справі
Заліщицьку РДА, м. Заліщики ТОВ "Мережа",
м. Тернопіль вважає, що вказана
юридична особа порушила її права.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншими учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частино. 1 статті 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом, однак,
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до статті 181 ГК України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, тощо, а також
підтвердженням прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Позивач вважає, що між ним і
відповідачем у справі виникли
зобов'язання з договору поставки,
згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного
кодексу України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або у
інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним и
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

У судовому засіданні встановлено, що
між сторонами по справі 21 жовтня 2013
року було укладено Договір №7285, в
порядку та на умовах якого,
Постачальник (ТОВ "Мережа") передає у
власність Покупцеві (Заліщицька РДА), а
Покупець приймає та оплачує товар
(надалі іменується "товар"), надані
послуги (надалі іменується "послуги"), а
саме інформаційно-технічний комплекс
(п. 1.1. Договору).

Кількість, асортимент і ціни на товар
та надалі послуги вказуються в
накладних або актах виконаних робіт,
які є невід'ємною частиною даного
Договору (п.1.2.).

Згідно п. 2.1. Договору, Постачальник
зобов'язується передавати Покупцеві
товар, надати послуги разом із усіма
його при належностями та документами,
що стосуються товару згідно
довіреності підписаної керівником, та
головним бухгалтером Покупця і
завіреної гербовою печаткою.

Відповідно до п. 3.5., 4.1. Договору сторони
встановили, що Покупець зобов'язується
своєчасно і належним чином прийняти
товар, послуги від Постачальника та
оплатити його в строк та на умовах
передбачених цим договором; а загальна
сума договору 65 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 10 866,67
грн..

На виконання умов Договору №17285 від
21.10.2013 року ТОВ "Мережа", м. Тернопіль
поставило відповідачу
товарно-матеріальні цінності, а
Заліщицька РДА, м. Заліщики отримало
товар на суму 62 500,00 грн. (в т.ч. 10 866,67
грн.), що підтверджується Видатковою
накладною №35117 від 21.10.2013р. та підписом
уповноваженої особи відповідача у
видатковій накладній.

Уповноваженою особою відповідача на
отримання товару виступала Дмитрук
Уляна Миколаївна згідно Довіреності
№142 від 21.10.2013 року.

Станом на час подання позову до суду
ТОВ "Мережа", м. Тернопіль відповідачем
заборгованість в сумі 65 200,00 грн. не
погашена.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. З наведеною правовою
нормою кореспондуються і положення ч.1
ст. 193 ГК України.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених господарським кодексом
України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
Кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Беручи до уваги доводи позивача,
оцінені докази, суд дійшов висновку про
те, що, між позивачем та відповідачем
виникли зобов'язання з договору
поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК
України, продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму,
що підтверджується документами, копії
яких знаходяться у матеріалах справи.

Пунктом 1 статті 202 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарські зобов'язання
припиняються: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управленої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

17 липня 2014 року позивачем ТОВ "Мережа"
надіслано на адресу Заліщицької РДА
лист-вимогу №6 про сплату
заборгованості за договором упродовж 30
календарних днів з дня отримання листа,
а у разі повної чи часткової відмови
сплатити борг у вказаний строк позивач
звернеться з позовною заявою в
установленому законом порядку.

23 липня 2014 року Заліщицька РДА у
листі-відповідь №01-1113/05-04 повідомила
позивач про те, що у зв'язку з
відсутністю кошторисних призначень на
даний час немає можливості сплатити
суму кредиторської заборгованості, яка
була зареєстрована в УДКС у
Заліщицькому районі станом на 01.01.2014р.
за договором від 21.10.2013р. №7285 та
становить 65 200,00 грн. та при поступленні
кошторисних призначень від
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства зобов'язується погасити
борг перед відповідачем.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мережа", м. Тернопіль
визначило предметом позову стягнення з
відповідача Заліщицької РДА, м.
Заліщики боргу саме в сумі 65 200,00 грн.
Вказана вимога є обґрунтована,
підтверджена матеріалами справи,
зокрема: Актом взаєморозрахунків з
контрагентом Заліщицькою РДА станом за
період з 01.10.2012р. по 13.12.2013р., підписаний
та скріплений печатками обох сторін, та
такою, що підлягає до задоволення.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзподільних
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У пункті 1.7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. (із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
пленуму ВГСУ від 10 липня 2014 року №6)
зазначено, якщо у договорі або законі
не встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснення боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

При цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних зобов'язань, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (постанова
Вищого господарського суду України від
21.04.2011 року № 9/252-10).

Отже, відповідач у справі
Заліщицька РДА зобов'язана була
оплатити отриманий товар після
прийняття товаророзпорядчих
документів (накладної).

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу
України визначено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим кодексом, іншими законами та
договором.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що
особа, яка не виконала зобов'язання або
виконала його неналежним чином несе
майнову відповідальність на умовах,
передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно з
ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 610,611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. При
цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пеня, як неустойка обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання і її
розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України)
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦУК
України).

Штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі,
передбаченому сторонами у договорі (ч.
4, 6 ст. 231 Господарського кодексу
України).

Так, відповідно до п. 5.2. Договору
сторони встановили, що у випадку
несвоєчасних розрахунків за даним
Договором Покупець сплачує
Постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми боргу за
кожний день прострочення платежу.

Законом України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", передбачено, що пеня
нараховується в розмірі, встановленому
умовами договору, але не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період за який
стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до розрахунку ТОВ "Мережа",
м. Тернопіль, згідно з яким останній
просить суд стягнути з відповідача
пеню в періоди з 22.10.2013 року по 21.04.2014
року складає 4301,41 грн.

Розглянувши представлений розрахунок
пені, суд вважає вимоги позивача в
частині стягнення 4301,41 грн. пені
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволення.

Пунктом 2.1 постанови пленуму ВГСУ №14
від 17.12.2013р. (із змінами і доповненнями,
внесеними постановою пленуму ВГСУ від
10 липня 2014 року №6) зазначено, що пеня,
за визначенням частини третьої статті
549 України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного Кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою частино
основного боргу, а нарахування 3% річних
по грошових розрахунках є визначеною
законом платою боржника за
користування грошовими коштами
кредитора.

Передбачене законом право позивача
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Такої ж правової позиції дотримується
Вищий господарський суд України,
зокрема, у свої постанові від 08.04.2008
року у справі № 03/4190.

Відповідно до розрахунку ТОВ "Мережа",
м. Тернопіль, згідно з яким останній
просить суд стягнути з відповідача
індекс інфляції в сумі 12 844,40 грн. за
період з листопада 2013 року по жовтень
2014р. , що дорівнює - 12 844,40 грн.

Розглянувши представлений розрахунок,
суд вважає вимоги позивача в частині
стягнення 12 844,40 грн. індексу інфляції
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволення.

Відповідно до розрахунку ТОВ "Мережа",
м. Тернопіль згідно з яким останній
просить суд стягнути з відповідача 3%
річних в сумі 2181,07 грн.

Розглянувши представлений розрахунок
3% річних, суд вважає вимоги позивача в
частині стягнення 2181,07 грн. 3% річних
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ТОВ "Мережа" ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства,
підтверджуються належними та
допустимими доказами, а відтак
підлягають до задоволення .

Відшкодування витрат позивача по
сплаті судового збору підлягають
віднесенню на відповідача , відповідно
до ч.5 ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.
129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43,
54, 82, 84,85, 116, 117 ГПК України, ст.ст. 20,
193,202,232 Господарського Кодексу України,
ст. ст. 11,207, 241,546, 625, 712 Цивільного
Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Заліщицької районної
державної адміністрації, м. Заліщики,
вул. С.Бандери, 15б Тернопільської
області, ідентифікаційний код 04058232 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Мережа" , м.
Тернопіль, вул. Танцорова, 25,
ідентифікаційний код 14033581 - 65 200,00 грн.
основного боргу; 4301,41 грн. - пені; 12 844,40
грн. - індексу інфляції; 2181,07 грн. - 3%
річних, 1827,00 грн. в повернення
сплаченого судового збору. Видати
наказ.

3.Рішення набуває законної сили в
десятиденний строк з дня його
прийняття (підписання).

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, а прокурор -
апеляційне подання, протягом десяти
днів з дня підписання рішення, через
місцевий господарський суд.

4.Наказ видати стягувачеві після
набрання рішенням законної сили.

5.Повне рішення складене та підписане 04
грудня 2014 року.

Суддя
М.Є. Півторак