номер провадження справи 2/100/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014
Справа № 905/6025/13-908/4673/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора
Донецької області

до відповідача-1: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Артонікс",
м. Донецьк,

до відповідача-2: Ялтинська селищна
рада, смт. Ялта, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Управління
Держземагенства в Першотравневому
районі Донецької області, смт. Мангуш,
Донецька область,

про визнання незаконним рішення,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсною державної
реєстрації права власності та
зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від прокуратури - Нестеренко І.В.
(посвідчення № 015707 від 20.03.2013 р.);

від відповідачів 1, 2 - не з'явились;

від третьої особи - не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу автоматичного
розподілу справи між суддями від
06.11.2014р., справу №905/6025/13-908/4673/14
призначено судді Мойсеєнко Т.В. на
новий розгляд.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.11.2014 р.
прийнято справу до провадження,
присвоєно справі номер провадження
2/100/14 та призначено розгляд справи на
04.12.2014р.

В судовому засіданні 04.12.2014 р. був
присутній лише прокурор, за його заявою
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалась.

Відповідачі 1, 2 та третя особа не надали
відзивів на позов при новому розгляді
справи, в судове засідання своїх
представників не направили, причин
неявки не повідомили.

Про час та місце розгляду справи
відповідач-1 повідомлений ухвалою
господарського суду від 10.11.2014 р., яка
надсилалась на адресу відповідача-1,
зазначену в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (пр. Ленінський, буд. 44,
офіс 04, м. Донецьк, 83062). Із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців відповідач-1
не виключений, що підтверджується
витягом з цього реєстру. Надіслана
кореспонденція суду не поверталась.
Додатково представнику ТОВ «Артонікс»
за довіреністю б/н від 16.10.2014р.
Куренному С.В. 03.12.2014 р. передано
телефонограму про час та місце
судового засідання.

Також ухвалою суду від 10.11.2014р. та
телефонограмою від 03.12.2014р. був
повідомлений про час та місце судового
засідання відповідач-2 (Ялтинська
селищна рада).

Третя особа повідомлена про час та
місце розгляду справи ухвалою суду від
10.11.2014 р. Надіслана кореспонденція до
суду не поверталась.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, якщо відзив на позовну
заяву і витребувані господарським
судом документи не подано, справу може
бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Із раніше поданих у справу заперечень
відповідачів вбачається, що
відповідач-1 заперечує проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що на час укладання спірного договору
обмежень щодо використання, крім
обмежень за договором сервітуту, та/або
заборон на розпорядження земельною
ділянкою не існувало. Межі прибережної
захисної смуги не встановлені,
оскільки відсутній окремий проект
землеустрою. Відповідач-2 просить
відмовити в задоволенні позову,
виходячи з того, що Ялтинською селищною
радою не розроблявся та не
затверджувався проект землеустрою
щодо встановлення меж водоохоронної
зони в с. Юр'ївка. Також, відповідачем-2
не розроблявся та не затверджувався
окремий проект землеустрою щодо
встановлення меж прибережних захисних
смуг (з установленою на них пляжною
зоною). Прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації. В
існуючому генеральному плані с. Юр'ївка
прибережна захисна смуга не
встановлена. Містобудівна
документація, що враховує вимоги
Земельного та Водного кодексів
України, перебуває в розробці.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті і розгляд
справи можливий без присутності
представників сторін та третьої особи.

В судовому засіданні 04.12.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора, суд
встановив наступне.

У серпні 2013 року заступником прокурора
Донецької області заявлений позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артонікс",
Ялтинської селищної ради про: 1)
визнання незаконним рішення
Ялтинської селищної ради № 6/13-5 "Про
затвердження звіту про експертну
грошову оцінку та продаж земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення для обслуговування
дитячого оздоровчого табору "Чайка" ТОВ
"Артонікс" в селі Юр'ївка на вул.
Набережна, 4 "е"; 2) визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки (кадастровий номер
:03:000:0047) площею 2,47 га, укладеного
між відповідачами; 3) визнання
недійсною державної реєстрації права
власності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" на вказану
земельну ділянку; 4) зобов'язання
реєстраційної служби Першотравневого
управління юстиції Донецької області
внести відповідні зміни до Державного
реєстру прав; 5) зобов'язання Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Артонікс" упродовж 10 днів з дня
набрання законної сили рішення суду
привести земельну ділянку у первісний
стан та повернути Ялтинській селищній
раді за актом прийому-передачі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
вказує на те, що у складі спірної
земельної ділянки продано частину
узбережжя Азовського моря - пляжу, що
підтверджують графічні матеріали, а
відтак, на частину ділянки площею 0,0622
га, яка є прибережною захисною смугою,
поширюється відповідне обмеження, тому
здійснюючи продаж земельної ділянки із
земель рекреаційного призначення із
частиною пляжу, Ялтинська селищна рада
діяла з порушенням вимог
законодавства. Прокурор обґрунтував
свої вимоги приписами статей 13, 14, 19, 41
Конституції України, статей 4, 8, 12, 18, 20,
58, 59, 60, 62, 83, 84, 96, 118, 123, 124, 127, 128, 150
Земельного кодексу України, статей 83, 85,
87, 88, 89 Водного кодексу України, статті 9
Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", статей 3, 11, 216 Цивільного
кодексу України.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 14.10.2013 р.,
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р., у
задоволенні позову відмовлено. Суд
першої інстанції, посилаючись на
приписи статей 12, 58, 60, 128 Земельного
кодексу України, статей 37, 38, 87, 88
Водного кодексу України, пунктів 4, 5
Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996р. №486,
дійшов висновку, що підтвердженням
факту встановлення прибережної
захисної смуги є проект землеустрою
цієї смуги, однак проект землеустрою
щодо визначення розміру водоохоронної
зони не розроблявся, лінія прибережної
захисної смуги не визначалась, відтак
не вбачається порушень з боку
відповідача вимог законодавства. Окрім
цього, суд зазначив, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель
рекреаційного призначення, яка
відповідно до приписів статті 52
Земельного кодексу України може
перебувати у приватній власності.

Заступник прокурора Донецької області
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просив рішення та постанову у
справі скасувати і прийняти нове
рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
посилався на порушення судами
приписів статей 88 Водного кодексу
України, статей 59, 60, 62, 83 Земельного
кодексу України, статті 43
Господарського процесуального кодексу
України. Зазначив, що судами не надано
оцінки усім наявним у справі
документам, з яких вбачається, що
частина спірної земельної ділянки
знаходиться в межах прибережної смуги
та є пляжем, відтак не може бути
передана у приватну власність. На думку
прокурора, відсутність на спірній
земельній ділянці меж водоохоронної
зони с. Юріївка та меж прибережних
захисних смуг не впливає на порядок
використання спірної земельної
ділянки та подальше розпорядження нею.

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.04.2014 р. залишено постанову
суду апеляційної інстанції без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Верховний Суд України, розглянувши
заяву Заступника Генерального
прокурора України, постановою від
02.09.2014 р. скасував постанову Вищого
господарського суду України від
07.04.2014р., а справу направив на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.
Верховний Суд України вказав на те, що
наявність підстав для віднесення
земельної ділянки до прибережної
захисної смуги може підтверджуватися
не тільки відповідною землевпорядною
документацією, а й шляхом урахування
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених статтею 88
Водного кодексу України. При цьому,
відповідно до наявного у справі
проекту землеустрою щодо відведення
ТОВ "Артонікс" спірної земельної
ділянки в оренду і технічної
документації із землеустрою, земельна
ділянка площею 0,0622 га розташована на
відстані 25 м від урізу води та
перебуває в межах прибережної захисної
смуги Азовського моря, тому суд визнав
передчасним висновок суду касаційної
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В результаті повторного касаційного
розгляду справи Вищий господарський
суд України постановою від 23.10.2014р.
скасував постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
21.01.2014 р. і рішення господарського суду
Донецької області від 14.10.2013 р. в даній
справі, а справу передав на новий
розгляд до господарського суду
Запорізької області.

Вищий господарський суд України
зауважив, що відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суди виходили з
відсутності у матеріалах справи
доказів, зокрема проекту землеустрою
щодо встановлення розмірів і лінії
прибережної захисної смуги, які б
підтверджували те, що земельна ділянка
знаходиться в межах прибережної смуги
та належить до земель водного фонду.
Між тим, такий висновок судів визнаний
Вищим господарським судом України
передчасним, оскільки він зроблений
судами без врахування наведених
приписів законодавства та без
дослідження і оцінки судом усіх
зібраних у справі доказів. Зокрема,
судами обох інстанцій не було надано
оцінки наявним в матеріалах справи
документам, а саме: проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" у с. Юр'ївка
на вул. Набережній, 4 "е" від 23.05.2011р., де
зазначено, що на частину спірної
земельної ділянки площею 0,0622 га діє
обмеження (обтяження) код 01.05.03
(класифікатор затверджено наказом
Держкомзему України від 29.12.2008 р. № 643)
прибережні захисні смуги; висновок
начальника відділу Держкомзему у
Першотравневому районі, наявного у
цьому проекті землеустрою, де
зазначено, що відстань від урізу води
становить 25 м. Окрім цього, за приписами
статті 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 вказаного
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним. При цьому, у процесі
вирішення спору сторони можуть самі
усунути у встановленому порядку
порушення, які тягнуть за собою
визнання правочину недійсним, зокрема,
шляхом: вчинення нового правочину;
погодження правочину з відповідним
державним органом, якщо це необхідно
було для даного правочину, а таке
погодження не було раніше здійснено
тощо. Сторони також не позбавлені права
вчинити правочин про внесення змін до
правочину з метою приведення його у
відповідність із законом, окрім зміни
ціни в договорі після його виконання.
Якщо правочин про внесення змін не
суперечить вимогам закону,
господарський суд приймає судове
рішення, виходячи з його умов. При цьому
господарським судам необхідно мати на
увазі, що законом не передбачено
заборони стосовно надання правочинові,
- в тому числі про внесення змін до
іншого правочину, - за згодою сторін
зворотної дії у часі. Як вбачається з
матеріалів справи, звертаючись до суду
із позовом, прокурор посилався на те, що
передачу спірної земельної ділянки у
власність Товариству з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" здійснено
неправомірно, оскільки у складі
земельної ділянки продано частину
узбережжя Азовського моря - пляжу, а
відтак, на частину ділянки площею 0,0622
га, яка є прибережною захисною смугою,
поширюється відповідне обмеження. Між
тим, договором купівлі-продажу
земельної ділянки, який є предметом
оспорювання у даній справі, Товариству
з обмеженою відповідальністю
"Артонікс" передано у власність
земельну ділянку загальною площею 2,47
га. Отже, повне та всебічне з'ясування
судами усіх обставин справи, в тому
числі наявності чи відсутності підстав
для визнання договору купівлі - продажу
недійсним в цілому є суттєвим при
вирішенні даної категорії спору.

За приписами ч. 1 ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами проведеного Товарною
біржою "Універсал Плюс" аукціону,
15.06.2010р. між Дочірнім підприємством
"Будівельно-монтажне управління
"Кураховеенергобуд", Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Донбасенергобуд" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Артонікс"
укладений договір купівлі-продажу
дитячого оздоровчого табору "Чайка",
загальною площею 2286,1 кв.м,
розташованого за адресою: Донецька
область, Першотравневий район, с.
Юріївка, вул.Набережна, 4"е". Відповідно
до пункту 5 договору, вказане нерухоме
майно розташоване на земельній ділянці
(кадастровий номер :03:000:0047) за
адресою: с. Юріївка, вул.Набережна, 4-"е",
площею 2,4700 га.

13.07.2011 р. Ялтинською селищною радою
прийнято рішення №6/11-11 про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
обслуговування та експлуатації
дитячого оздоровчого центру "Чайка" у с.
Юр'ївка на вул. Набережній 4 "е", площею
2,4700 га для надання Товариству з
обмеженою відповідальністю "Артонікс"
в оренду на 5 років із категорії земель
рекреаційного призначення Ялтинської
селищної ради.

14.07.2011 р. між Ялтинською селищною радою
(орендодавцем) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Артонікс"
(орендарем) укладений договір оренди
вказаної земельної ділянки. Пунктом 10.4
договору сторони визначили випадки
припинення його дії, а саме: закінчення
строку, на який його було укладено;
придбання орендарем земельної ділянки
у власність; викупу земельної ділянки
для суспільних потреб або примусового
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності в порядку,
встановленому законом; ліквідації
юридичної особи - орендаря; в інших
випадках, передбачених законом або
договором.

У червні 2011 року Ялтинською селищною
радою прийнято рішення №6/11-2 про
надання згоди Товариству з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" на
складання звіту про експертну грошову
оцінку земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
для її викупу площею 2,4700 га в с. Юр'ївка
на вул. Набережна, №4-"е" з категорії
земель рекреаційного призначення
міської ради. Рішенням Ялтинської
селищної ради №6/13-5 від 06.09.2011р.
затверджений звіт про експертну
грошову оцінку земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
для обслуговування дитячого
оздоровчого центру "Чайка" ТОВ
"Артонікс", вартістю 1121510,33 грн. та
вирішено продати товариству вказану
земельну ділянку за договором
купівлі-продажу за 1600000,00 грн.

14.09.2011р. на підставі вказаного рішення
між Ялтинською селищною радою
(продавцем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" (покупцем)
укладено договір купівлі-продажу цієї
земельної ділянки. Відповідно до
пунктів 21, 22 договору, цей договір і
документ про оплату за землю є
підставою для видачі новому власникові
державного акта на право власності на
земельну ділянку та її державної
реєстрації. Право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цього права та
посвідчується державним актом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" повністю
розрахувалось за земельну ділянку
19.09.2011 р., сплативши 1600000,00 грн.

11.05.2012р. Товариству з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №067169 та
здійснено його реєстрацію.

Згідно з проектом землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Артонікс» в с.
Юр'ївка по вул. Набережна, 4 «е» та п. 3
Умов відведення спірної земельної
ділянки від 23.05.2011 р. № 211 на частину
земельної ділянки площею 0,0622 га
поширюються обмеження згідно з
Класифікатором обмежень та обтяжень у
використанні земельних ділянок
(КООВЗМ): код 01.05.03 - прибережні захисні
смуги вздовж морів (том 1, а.с. 15-26).

На ситуаційній схемі розташування
земельної ділянки в межах прибережних
захисних смуг зазначено, що земельна
ділянка площею 0,0622 га перебуває в межах
прибережної захисної смуги Азовського
моря, відстань до урізу води Азовського
моря складає 25 м (том 1, а.с. 27).

Відповідно до статті 4 Водного кодексу
України та частини 1 статті 58
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) до земель водного фонду,
серед іншого, належать землі, зайняті
прибережними захисними смугами,
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами. Згідно з
приписами статті 60 Земельного кодексу
України та статті 88 Водного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності встановлюються
прибережні захисні смуги, а саме уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води. Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Разом
з цим, пунктом 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення, викупу, надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 05.11.2004 р. № 434 визначено, що у
разі відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі,
на місцевості, меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон відповідно до
Порядку, зважаючи на конкретну
ситуацію. Отже, землі, зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами, озерами, водотоками,
річками, струмками, штучними водоймами,
водосховищами, ставками, каналами та
іншими об'єктами, і землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який поширюється
окремий порядок надання та
використання.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п. "а", "б" ч. 1 ст. 80 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
суб'єктами права власності на землю є:
громадяни та юридичні особи - на землі
приватної власності; територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України від 21.05.1997
року № 280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. «а», «б» ст. 12
Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальної громади міста
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно п. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
у державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. При цьому
згідно з п. «ґ» ч. 3 ст. 83 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
час прийняття рішення про продаж
спірної земельної ділянки) до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватися у приватну власність,
належать землі водного фонду, крім
випадків, визначених цим Кодексом.

Виходячи з положень Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про продаж спірної
земельної ділянки), із земель водного
фонду можуть безоплатно передаватись у
власність громадянам та юридичним
особам за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування замкнені природні
водойми (загальною площею до 3
гектарів), про що зазначено в п. 2 ст. 59
Земельного кодексу України.

Земельні ділянки прибережних захисних
смуг із земель водного фонду за
приписами ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
можуть передаватись юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування лише на
умовах оренди.

Враховуючи наведені норми
законодавства, землі, зайняті водним
фондом України, а також прибережні
захисні смуги вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм, не можуть передаватися у
власність юридичним особам, оскільки є
землями водного фонду України, а
наявність підстав для віднесення
земельної ділянки до розташованих у
межах прибережної захисної смуги може
підтверджуватися не тільки
відповідною землевпорядною
документацією, а й шляхом урахування
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених статтею 88
Водного кодексу України, на що звернули
увагу Верховний Суд України та Вищий
господарський суд України при розгляді
даної справи.

Земельна ділянка площею 0,0622 га, яка
розташована на відстані 25 м від урізу
води в межах прибережної захисної
смуги Азовського моря в зоні дії
обмежень згідно з Класифікатором
обмежень та обтяжень у використанні
земельних ділянок (КООВЗМ): код 01.05.03 -
прибережні захисні смуги вздовж морів,
належить до земель водного фонду і не
може передаватися в приватну
власність. Інша земельна ділянка, яка
передана у власність відповідачу-1 для
обслуговування дитячого оздоровчого
табору «Чайка», згідно з викопіюванням
з генерального плану с. Юр'ївка,
знаходиться за межами 100-метрової зони
узбережжя Азовського моря, тобто не
відноситься до прибережної захисної
смуги (том 1 а.с.26).

Отже, всупереч нормам законодавства
була передана у власність відповдіачу-1
лише земельна ділянка площею 0,0622 га в
межах прибережної захисної смуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно п. 2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000 р.
№ 02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Оскільки оспорюване рішення
відповідача-2 суперечить чинному
законодавству в частині продажу
земельної ділянки площею 0,0622 га, яка
розташована на відстані 25 м від урізу
води в межах прибережної захисної
смуги Азовського моря в зоні дії
обмежень, то вказане рішення підлягає
визнанню недійсним саме в цій частині.
Саме з цих підстав прокурор просить
визнати оспорюване рішення та договір
недійсними. В іншій частині оспорюване
рішення №6/13-5 від 06.09.2011р. не порушує
прав та інтересів держави. Підстави для
визнання недійсним цього рішення в
повному обсязі відсутні.

За приписами статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 вказаного
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

У п. 9 постанови пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що згідно зі статтею 217 ЦК
правочин не може бути визнаний
недійсним у цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини
й обставини справи свідчать про те, що
він був би вчинений і без включення
недійсної частини. У цьому разі
відповідно до статті 217 ЦК суд може
визнати недійсною частину правочину,
з'ясувавши думку сторін правочину.

Оскільки судом встановлено, що
оспорюване рішення Ялтинської
селищної ради не відповідає вимогам
закону в частині продажу земельної
ділянки площею 0,0622 га в зоні дії
обмежень (обтяжень) код 01.05.03
(класифікатор затверджено наказом
Держкомзему України від 29.12.08 № 643)
прибережні захисні смуги, то договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
який укладений на підставі
оспорюваного рішення, також не
відповідає вимогам закону в частині
продажу вказаної земельної ділянки
площею 0,0622 га в зоні дії обмежень
(обтяжень).

З огляду на встановлені обставини
справи та вказівки суду касаційної
інстанції, господарський суд дійшов
висновку визнати недійсним п. 2 рішення
Ялтинської селищної ради від 06.09.2011 р.
№ 6/13-5 "Про затвердження звіту про
експертну грошову оцінку та продаж
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
для обслуговування дитячого
оздоровчого табору "Чайка" ТОВ
"Артонікс" в селі Юр'ївка на вул.
Набережна, 4 "е" в частині продажу
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Артонікс» земельної
ділянки в с. Юр'ївка по вул. Набережній,
№ 4 «е» кадастровий №14239555:03:000:0047 з
категорії земель рекреаційного
призначення Ялтинської селищної ради
згідно плану (схеми) меж земельної
ділянки площею 0,0622 га в зоні дії
обмежень (обтяжень) за 40291,50 грн. з
розрахунку 65,00 грн. за один квадратний
метр.

Також недійсними слід визнати пункти 2,
5 договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 14.09.2011 р., зареєстрований в
реєстрі за № 5681, в частині продажу
земельної ділянки (кадастровий номер
:03:000:0047), розташованої в с. Юр'ївка
по вул.Набережній, № 4 «е» площею 0,0622 га
в зоні дії обмежень (обтяжень) за 40291,50
грн.

На іншу частину спірної земельної
ділянки, яка не відноситься до земель
водного фонду, обмеження щодо її
відчуження не поширюються. У зв'язку з
цим позовні вимоги про визнання
недійсним рішення та договору в
частині відчуження цієї земельної
ділянки із заявлених прокурором
підстав, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання
недійсною державної реєстрації права
власності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" на спірну
земельну ділянку та про зобов'язання
реєстраційної служби Першотравневого
управління юстиції Донецької області
внести відповідні зміни до Державного
реєстру прав суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
юридичні особи звертаються до суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав та інтересів.
Наявність спору між сторонами і факт
порушення прав позивача оцінюються
судом на момент звернення до суду з
позовом. В даному випадку між сторонами
немає спору щодо реєстрації прав на
земельну ділянку (як реєстраційної
дії), а існує спір щодо законності
укладеного договору купівлі-продажу
земельної ділянки і лише в разі
набрання законної сили рішенням суду в
даній справі будуть наявні підстави
для внесення змін до державного
реєстру прав. Після набрання судовим
рішенням в даній справі чинності
зацікавлені особи вправі звернутись до
реєстраційної служби для внесення
відповідних змін у державний реєстр на
підставі рішення суду, а в разі
наявності спору - оскаржити відмову в
реєстрації змін до суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України від
01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону
України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації. Зокрема, у п.
2 ч. 2 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 р. №
1952-IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав приймає державний
реєстратор.

Відповідачі 1 і 2 не є належними
відповідачами за вимогою про
зобов'язання реєстраційної служби
Першотравневого управління юстиції
Донецької області внести відповідні
зміни до Державного реєстру прав,
оскільки вони не здійснюють реєстрацію
прав на земельні ділянки. Дана позовна
вимога фактично пред'явлена до
реєстраційної служби Першотравневого
управління юстиції Донецької області
особи, яка не є відповідачем в даній
справі. Залучення до участі у справі
іншого відповідача відповідно до ч. 1
ст. 24 Господарського процесуального
кодексу України є правом, а не
обов'язком суду. В даному випадку суд не
вбачає підстав для залучення до участі
у справі реєстраційної служби
Першотравневого управління юстиції
Донецької області у якості іншого
відповідача, оскільки реєстраційна
служба при виконанні функцій з
реєстрації прав власності діє як
суб'єкт владних повноважень і в разі
відмови нею у здійсненні реєстрації
прав, дана відмова може бути оскаржена
до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
про визнання недійсною державної
реєстрації права власності Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Артонікс" на спірну земельну ділянку
та про зобов'язання реєстраційної
служби Першотравневого управління
юстиції Донецької області внести
відповідні зміни до Державного реєстру
прав не підлягають задоволенню.

Окрім цього, як відзначив Вищий
господарський суд України в постанові
від 23.10.2014 р. у даній справі, сторони
можуть самі усунути у встановленому
порядку порушення, які тягнуть за собою
визнання правочину недійсним, зокрема,
шляхом: вчинення нового правочину;
погодження правочину з відповідним
державним органом, якщо це необхідно
було для даного правочину, а таке
погодження не було раніше здійснено
тощо. Сторони також не позбавлені права
вчинити правочин про внесення змін до
правочину з метою приведення його у
відповідність із законом, окрім зміни
ціни в договорі після його виконання.

Також не підлягає задоволенню позовна
вимога про зобов'язання Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артонікс"
упродовж 10 днів з дня набрання законної
сили рішенням суду привести земельну
ділянку у первісний стан та повернути
її Ялтинській селищній раді за актом
прийому-передачі. На момент
пред'явлення позову в даній справі у
прокурора не було законних підстав
вимагати у відповідача звільнення
земельної ділянки, оскільки відповідач
займав спірну земельну ділянку на
відповідній правовій підставі -
рішення про продаж земельної ділянки
та договір купівлі-продажу, які на
момент пред'явлення позову були
чинними і не були визнані недійсними
судовим рішенням, яке набрало законної
сили. Оцінка законності цього рішення
та договору наводиться лише в даному
судовому рішенні, яке може бути
оскаржено відповідачем-1 у
встановленому законом порядку. Крім
того, прокурор не надав доказів
передачі відповідачу-1 спірної
земельної ділянки за актом
приймання-передачі та не обґрунтував
наявності у відповідача-1 обов'язку
повернути земельну ділянку у такому
порядку. Також у справі відсутні докази
того, що на земельній ділянці
рекреаційного призначення площею 0,0622
га знаходяться будь яке майно ТОВ
«Артонікс». Враховуючи викладене,
позовні вимоги задоволені судом
частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідачів 1
і 2 пропорційно задоволених позовних
вимог і підлягають стягненню в дохід
Державного бюджету України, оскільки
при поданні позову прокурор був
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з абзацом 1 підпункту 2.11 п. 2 та
абзацом 3 підпункту 4.1 пункту 4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», якщо
в позовній заяві об'єднано дві або
більше вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

Якщо пропорції задоволення позовних
вимог точно визначити неможливо
(зокрема, при частковому задоволенні
позову немайнового характеру), то
судові витрати розподіляються між
сторонами порівну. У разі коли позов
немайнового характеру задоволено
повністю стосовно двох і більше
відповідачів або якщо позов майнового
характеру задоволено солідарно за
рахунок двох і більше відповідачів, то
судові витрати також розподіляються
між відповідачами порівну. Солідарне
стягнення суми судових витрат законом
не передбачено.

Так, прокурором заявлено п'ять
немайнових вимог, з яких судом
задоволено дві вимоги частково. У
зв'язку з тим, що ці позовні вимоги
задоволені судом не повністю, суд
дійшов висновку покласти на кожного з
відповідачів 1 і 2 по половині ставки
судового збору, яка підлягає сплаті за
розгляд немайнової вимоги (1218,00 грн./2 =
609,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 2 рішення
Ялтинської селищної ради від 06.09.2011 р. №
6/13-5 "Про затвердження звіту про
експертну грошову оцінку та продаж
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
для обслуговування дитячого
оздоровчого табору "Чайка" ТОВ
"Артонікс" в селі Юр'ївка на вул.
Набережна, 4 "е" в частині продажу
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Артонікс» земельної
ділянки в с. Юр'ївка по вул. Набережній,
№ 4 «е» кадастровий №14239555:03:000:0047 з
категорії земель рекреаційного
призначення Ялтинської селищної ради
згідно плану (схеми) меж земельної
ділянки площею 0,0622 га в зоні дії
обмежень (обтяжень) за 40291,50 грн. з
розрахунку 65,00 грн. за один квадратний
метр.

Визнати недійсними пункти 2, 5 договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
14.09.2011 р., зареєстрований в реєстрі за №
5681, в частині продажу земельної ділянки
(кадастровий номер :03:000:0047),
розташованої в с. Юр'ївка по вул.
Набережній, № 4 «е» площею 0,0622 га в зоні
дії обмежень (обтяжень) за 40291,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артонікс" (пр.
Ленінський, буд. 44, офіс 04, м. Донецьк,
83062, ідентифікаційний код 3288705) в дохід
Державного бюджету України (одержувач:
УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001, банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, ,
рахунок №3007) судовий збір у
розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять грн. 00
коп.). Видати наказ.

Стягнути з Ялтинської селищної ради
(пл. Радянська, 21, смт. Ялта,
Першотравневий район, Донецька
область, 87450, ідентифікаційний код 04341732)
в дохід Державного бюджету України
(одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001, банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, ,
рахунок №3007) судовий збір у
розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять грн. 00
коп.). Видати наказ.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 15.12.2014 р.

і набирає законної сили після
закінчення

десятиденного строку з дня його
підписання.