ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Справа № 910/8701/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників
сторін за позовом: позивача: Гошкодер
О.В. - дов. від 25.09.14, відповідача: Беттяр
С.В. - дов. від 08.07.14,

касаційну скаргуПриватного
підприємства "Будхолдинг"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від15.10.14у
справі№910/8701/14 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Миронівський
хлібопродукт"доПриватного
підприємства "Будхолдинг"простягнення
71779,37 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Миронівський хлібопродукт" звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Приватного
підприємства "Будхолдинг" 60 333,12 грн.
боргу, 11 446,25 грн. пені. Обґрунтовуючи
свої вимоги, позивач вказував на
несплату відповідачем повної вартості
паливно-мастильних матеріалів за
договором поставки від 28.07.11.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.07.14 (Чебикіна С.О.) позов
задоволено повністю. Вмотивовуючи
рішення, суд виходив з факту поставки
позивачем відповідачеві
паливно-мастильних матеріалів за
спірним договором та часткової оплати
останнім їх вартості.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
15.10.14 (судді: Чорна Л.В., Баранець О.М.,
Кропивна Л.В.) перевірене рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою
звернулося Приватне підприємство
"Будхолдинг", яке просить судові
рішення у справі скасувати, та прийняти
нове рішення, яким відмовити у позові у
повному обсязі. Скаржник вважає, що
судами порушені приписи статті 180
Господарського кодексу України, статей
601, 632 Цивільного кодексу України,
статей 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України. Він
посилається на те, що крім договору
поставки між сторонами існували
правовідносин підряду та вважає
неукладеним спірний договір. На думку
підприємства, судами були невірно
оцінені докази у справі та встановлені
обставини справи. Скаржник вважає
недоведеним факт поставки спірної
продукції за договором та зазначає, що
позовна заява не відповідає вимогам
процесуального законодавства до неї.

Від позивача відзиву на касаційну
скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено
матеріалами справи, що 28.07.11 між
Публічним акціонерним товариством
"Миронівський хлібопродукт" -
постачальником та Приватним
підприємством "Будхолдинг" - покупцем
був укладений договір поставки №234. За
умовами цього договору постачальник
передає, а покупець приймає у власність
паливно-мастильні матеріали в
кількості, в асортименті, за ціною
згідно зі специфікаціями та оплачує їх
вартість. Пунктом 4.2 договору сторони
передбачили, що розрахунки
здійснюються у безготівковій формі
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок постачальника на підставі
рахунка-фактури, виданого
постачальником з урахуванням 20% ПДВ.
Покупець зобов'язується оплачувати
партію товару на підставі отриманого
рахунку-фактури у розмірі 100% його
вартості на умовах відстрочки платежу
упродовж 30 календарних днів з моменту
поставки товару (пункт 4.2.1 договору).
Відповідальність сторін обумовлена у
розділі 5 спірного договору. Зокрема, за
порушення строків оплати передбачено
застосування санкцій у вигляді пені
(пункт 5.1 договору). В процесі розгляду
спору господарські суди установили, що
на виконання умов вказаного договору
позивач за видатковою накладною
№ВБ10001088 від 30.11.12 (підписаною сторонами
і скріпленою їх печатками) поставив
відповідачеві дизпаливо на загальну
суму 176 580 грн. та виставив останньому
рахунок на оплату №260 від 30.11.12.
Відповідач, як встановили суди, отримав
спірне дизпаливо, проте розрахувався
за нього частково. Отже, його борг
становить 60 333,12 грн. Як убачається з
матеріалів справи, предметом даного
судового розгляду є
матеріально-правова вимога Публічного
акціонерного товариства "Миронівський
хлібопродукт" про стягнення з
Приватного підприємства "Будхолдинг" 60
333,12 грн. боргу і 11 446,25 грн. пені.
Ухвалюючи рішення у справі
господарський суд першої інстанції, з
яким погодився і апеляційний суд,
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позову. Отже, як
вбачається з матеріалів справи,
предметом дослідження у справі є
питання наявності та виконання
сторонами зобов'язань за угодою, яка за
своєю правовою природою є договором
поставки. Згідно з приписами статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. Як установили суди,
правовідносини, котрі виникли між
сторонами у справі, за своєю правовою
природою є правовідносинами з
поставки. За приписами статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Приписами статей 662, 663
Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу; продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу. Відповідно до частини 1 статті
692 Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актом цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. За приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Дана норма кореспондує з пунктом 1
статті 193 Господарського кодексу
України. За приписами статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
За приписами частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Згідно зі статтею 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Дослідивши усі
обставини справи та надавши оцінку
зібраним у справі доказам,
господарські суди на підставі повного
та всебічного розгляду справи
установили, що позивач у відповідності
до умов спірного договору за
видатковою накладною №ВБ10001088 від 30.11.12
(підписаною сторонами і скріпленою їх
печатками) поставив відповідачеві
дизельне пальне. Установили суди і те, з
підтвердженням матеріалами справи, що
відповідач дизпаливо отримав за
договором поставки від 28.07.11, проте у
повному обсязі за нього не
розрахувався; його борг становить 60
333,12 грн. Про наявність заборгованості
свідчить і акт звірки взаємних
розрахунків, підписаний обома
сторонами та скріплений їх печатками.
Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція, виходить
з обставин, встановлених у даній справі
апеляційним господарським судом.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.
Враховуючи установлений
господарськими судами факт порушення
відповідачем своїх договірних
зобов'язань щодо сплати вартості за
отримане дизельне паливо за договором
від 28.07.11, колегія суддів вважає
обґрунтованим стягнення з відповідача
спірних сум боргу і пені. Посилання
скаржника на наявність між сторонами у
справі правовідносин підряду були
предметом розгляду судом апеляційної
інстанції. Як вже зазначалося, суди
установили, що дизельне пальне
постачалося саме за спірним договором
поставки. Інші доводи касаційної
скарги визнаються неспроможними,
позаяк не спростовують установленого
господарськими судами; їм усім
надавалася оцінка судами; та вони
стосуються переоцінки доказів, яка, за
приписами статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
знаходиться поза межами компетенції
касаційної інстанції. Отже, з
урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
визнає, що апеляційним господарським
судом правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права,
тому підстави для скасування
переглянутої постанови апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.14 у справі
№910/8701/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Будхолдинг" залишити без
задоволення.

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В. Швець