ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.Справа № 922/4811/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Цвіра
Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Констракшн
Груп Інтернешнл" м. Харків до
Приватного Акціонерного товариства
"Радмир - центр", м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників:

позивача - Іващенко Ю.А.,дов.№ б/н від
17.11.2014р.;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма "Констракшн
Груп Інтернешнл" звернулось до
господарського суду з позовною заявою
до Приватного акціонерного
товариства "Радмир - центр", в якій
просить суд стягнути з відповідача 200
000,0грн. основного боргу, інфляційних
втрат в сумі 114 665,78грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 6293,32грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на здійснення оплати за
арматуру ,згідно платіжного доручення
№708 від 24.09.2008року ,також позивач вказує
на те, що сторони узгодили, що після
здійснення позивачем 100% передплати на
користь відповідача , відповідач взяв
на себе зобов'язання поставити товар,
у зв'язку із тим, що відповідач тривалий
час не здійснював поставку товару
відповідно до домовленості сторін,
позивач направив вимогу від 22.07.2014року
на адресу відповідач , в якій повідомив
про втрату інтересу щодо подальшого
прийняття товару та визначив
необхідність повернення відповідачем
грошових коштів, однак відповідач
вказані грошові кошти не перерахував, у
зв'язку із чим позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав та законних
інтересів.

Ухвалою господарського суду від
31.10.2014року порушено провадження у
справі№922/4811/14, розгляд справи
призначено на 18.11.2014року.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.11.2014року підтримував
позовні вимоги у повному обсязі , але
вимог ухвали суду не виконав.

Представник відповідача в судовому
засіданні 18.11.2014року заперечував проти
заявлених позовних вимог, через
канцелярію господарського суду
(вх.№41090 від 18.11.2014року)надав відзив на
позовну заяву, в якому заперечує проти
заявлених позовних вимог, посилаючись
на те, що виставлення рахунку №1293 від
18.09.2008 року є офертою, а здійснена
оплата 24.09.2008р. є акцептом, відповідна
поставка повинна була відбутись не
пізніше 24.09.2009 року, оскільки
зобов'язання відповідача не було
виконано до 24.09.2014року, відповідач
вважає, що останнім днем звернення до
суду з вимогою про стягнення
попередньої оплати є 23.09.20-12року,
тобто, відповідач вважає, що позивач
звернувся до суду із позовом із
пропущенням строку позовної давності.

Крім того, представник відповідача
звернувся до суду з клопотанням щодо
витребування доказів (вх.№41091 від
18.11.2014року), в якій просить суд
витребувати у позивача оригінал
рахунку №1293 від 18.09.2008 року, оригінал
акту звірки розрахунків від 01.10.2010
року, оригінал договору, в якому
сторони узгодили суттєві умови
поставки.

В судовому засіданні 18,11.0214року
оголошено перерву до 09.12.2014року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, через канцелярію
господарського суду (вх.№43921 від
08.12.2014року) надав заперечення на відзив,
в якому вказує на те, що моментом
відліку позовної давності слід
вважати момент пред'явлення вимоги,
оскільки вимога була надіслана
відповідачу 22.07.2014року, тому позивач
вважає, що з врахуванням вимог ст.257 ЦК
України позовна давність спливає
22.07.2017року.

Представник відповідача заперечував
проти заявлених позовних вимог, з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву, підтримав клопотання
про витребування у позивача документів
поданих через канцелярію
господарського суду (вх.№41091 від
18.11.2014року).

Ухвалою господарського суду від
09.12.2014року , розгляд справи відкладено
18.12.2014року .

Представник позивача в судовому
засіданні 18.12.2014року підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі, через канцелярію
господарського суду (вх.№45851 від
18.12.2014року) надав уточнення в яких, в
якості нормативно правового
обґрунтування заявлених позовних
вимог , визначив вимоги ст.1212 ЦК України
у зв'язку із вищевикладеним просить
суд стягнути 200 000,0грн. як безпідставно
набутих грошових коштів та
інфляційних нарахувань .

Крім того, представник позивача через
канцелярію господарського суду
(вх.№45824 від 18.12.2014року) звернувся до
суду з клопотанням щодо витребування у
відповідача податкової документації
або звітність , що свідчить про
перебування на обліку відповідача
суми у розмірі 200000,0грн.

Суд, дослідивши клопотання, долучає
його до матеріалів справи та відмовляє
в його задоволенні, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 3 ст. 38 ГПК України, сторона,
прокурор, які порушують клопотання
перед господарським судом про
витребування доказів, повинні
докладно зазначити: який доказ
вимагається, підстави, з яких вони
вважають, що ці докази має підприємство
чи організація, і обставини, які можуть
підтвердити ці докази. Стаття 129
Конституції України відносить до
основних засад судочинства
змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Суд вважає, що дане клопотання, в
частині витребування доказів у
відповідача, є необґрунтованим,
оскільки в порядку норм ст. 38 ГПК
України відповідачем при зверненні до
суду з вищевказаним клопотанням не
надано жодного доказу стосовно того, що
він звертався до відповідача із
запитом про отримання відповідних
завірених копій документів, які він
просить суд витребувати та не надав
суду поважних причин неможливості
самостійного отримання вищевказаних
документів.

Представник відповідача в судове
засідання 18.12.2014року не з'явився, через
канцелярію господарського суду
(вх.№45821 від 18.12.2014року) надав письмові
пояснення стосовно своєї позиції по
суті спору , в яких вважає позовні
вимоги необґрунтованими , оскільки
відсутність у позивача рахунку на
оплату та акту звірки розрахунків , є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановив наступне.

Позивач в обґрунтування позову
посилався на здійснення попередньої
оплати за арматуру, згідно платіжного
доручення №708 від 24.09.2008року , також
позивач вказував на те, що сторони
узгодили, після здійснення позивачем
100% передплати на користь відповідача,
відповідач взяв на себе зобов'язання
поставити товар, у зв'язку із тим, що
відповідач тривалий час не здійснював
поставку товару відповідно до
домовленості сторін, позивач направив
вимогу від 22.07.2014року на адресу
відповідач, в якій повідомив про втрату
інтересу щодо подальшого прийняття
товару та визначив необхідність
повернення відповідачем грошових
коштів, однак відповідач вказані
грошові кошти не перерахував, у зв'язку
із чим позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав та законних
інтересів про перерахування
безпідставно набутих коштів на
підставі ст.1212 ЦК України .

Відповідач в процесі розгляду справи
заперечував проти заявлених позовних
вимог , вказував, що в розумінні ст. 611 -
614ЦК України, що виставлення рахунку
№1293 від 18.09.2008 року є офертою, а
здійснена оплата 24.09.2008р. є акцептом,
відповідна поставка повинна була
відбутись не пізніше 24.09.2009 року,
оскільки зобов'язання відповідача не
було виконано до 24.09.2014року,
відповідач вважав, що останнім днем
звернення до суду з вимогою про
стягнення попередньої оплати є
23.09.2012року, тобто, відповідач вважав, що
позивач звернувся до суду із позовом
із пропущенням строку позовної
давності, у зв'язку із чим відповідач
просив суд застосувати строк позовної
давності до заявлених позовних вимог,
та відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю.

Позивач заперечував проти заяви
відповідача про застосування до
вказаних правовідносин строку
позовної давності, посилаючись на те,
що домовленість між сторонами на
поставку товару була спрощеною, що
строки виконання зобов'язання не були
визначені, з моменту домовленості вже
минув тривалий тому позивач в порядку
ст.530 ЦК України звернувся до
відповідача з вимогою від 22.07.2014року
щодо повернення грошових коштів, при
цьому позивач в процесі розгляду
справи визначив вказану
заборгованість як кошти набуті без
достатньої правової підстави, з
врахуванням вимог ст.1212,1213 ЦК України .

Правові підстави повернення
безпідставно одержаних коштів
врегульовані статтями 1212-1213 Цивільного
кодексу України, крім того, в абзаці 7
підпункту 3.12 пункту 3 постанови пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.2011 р.
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що
посилання суду в рішенні на інші норми
права, ніж зазначені у позовній заяві,
не може розуміти як вихід суду за межі
позовних вимог. Тому суд застосовує до
спірних правовідносин положення
Цивільного кодексу України, які
регулюють набуття та збереження майна
без достатньої правової підстави.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212
Цивільного кодексу України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Оскільки грошові кошти в сумі 200000,0грн.
були отримані відповідачем
безпідставно, він повинен повернути їх
позивачу.

За приписами ст. 208 ЦК України правочини
між юридичними особами належить
вчиняти у письмовій формі.

Матеріалами справи підтверджується, що
між сторонами договір у належній
письмовій формі не укладався.

Розцінити дії сторін по пред'явленню
рахунку - фактури від 18.09.2008р. № 1293 та
перерахуванню грошових коштів у сумі 200
000,00 грн. за платіжним дорученням від
24.09.2008р. № 708 як взаємне волевиявлення
сторін, спрямоване на настання певних
правових наслідків, та укладення
усного правочину не вважається
можливим, оскільки між сторонами не
досягнуто домовленості щодо всіх
суттєвих умов для такого вида угод,
зокрема, не визначений обсяг,
асортимент товару, тощо, що також
виключає можливість виконання
правочину сторонами в момент його
вчинення.

При визначенні правової природи
взаємовідносин сторін по даному спору
суд виходить з наступного:

- між позивачем та відповідачем
відсутні договірні стосунки, що
виключає застосування до спірних
відносин норм зобов'язального права, в
тому числі ст.693 ЦК України щодо
попередньої оплати товару;

- фактично спір виник внаслідок
безпідставного отримання відовідачем
майна - грошових коштів у сумі 200 000,00
грн., що обумовлює застосування до
спірних відносин положень глави 83 ЦК
України.

Позивач помилково пов'язує строк
позовної давності зі строком виконання
зобов'язання, оскільки за приписами ч. 1
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права.

Суд, з огляду на положення статей 261 та
1212 Цивільного кодексу України вважає,
що обов'язок повернення безпідставно
набутого майна виникає негайно після
отримання такого майна.

Заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду

незалежно від спливу позовної давності
(частина 2 ст. 267 ЦК України). Відповідно
до частини 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно з частиною 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановлює факт набуття
відповідачем грошових коштів у розмірі
200 000,00 грн. без достатньої правової
підстави.

Втім, оскільки на момент подання
позовної заяви строк позовної давності
за вимогою про повернення безпідставно
отриманого майна сплив, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
застосування наслідків спливу строків
позовної давності, що обумовлює
відмову у позові.

У зв'язку зі спливом строків позовної
давності, будь - який обраний позивачем
спосіб захисту прав та законних
інтересів не призведе до поновлення
порушеного права та реального захисту
його прав.

Враховуючи те, що позивачем не подано
доказів в обґрунтування позиції по
справі, встановлено факт пропущення з
боку позивача строку позовної давності
для звернення в господарський суд з
даним позовом, а відповідачем 18.11.2014 р.
заявлене клопотання викладене у
відзиві на позовну заяву (вх.№41090) про
застосування строків позовної
давності до вимог позивача, суд вбачає
підстави для відмови в позові.

Згідно вимог Закону України «Про
судовий збір» та ст.ст. 44 - 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк