ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Справа № 910/14354/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна"на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.11.14у справі№910/14354/14 Господарського
суду міста Києваза позовомВідкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія
"Оранта"доПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна"провідшкодування шкоди в
порядку регресу Представники
сторін у судове засідання не з'явилися,
проте належно повідомлені про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Відкритим акціонерним товариством
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" у липні 2014 року
заявлений позов про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна" 7372,53
грн шкоди в порядку регресу. В
обґрунтування своїх вимог позивач
вказував на те, що страхувальнику
позивача було завдано майнової шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась через порушення
правил дорожнього руху водієм
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована відповідачем за
полісом № АА/0681508, відтак після виплати
позивачем страхового відшкодування, до
нього перейшло право вимоги до особи,
відповідальної за завданий збиток. При
цьому, позивач посилався на приписи
статей 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу
України, статті 27 Закону України "Про
страхування".
Рішенням
Господарського суду міста Києва від
10.09.14, ухваленим суддею Цюкало Ю.В.,
позовні вимоги задоволено частково
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача 6 872,53 грн. Суд першої
інстанції установив, що позивач
виплатив на користь страхувальника
7372,53 грн страхового відшкодування, тому
особою відповідальною за завдані у
даному випадку збитки у межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, визнав відповідач.
При цьому, відмовляючи у стягненні 500, 00
грн шкоди суд першої інстанції виходив
з того, що при розрахунку суми шкоди
позивачем не було враховано розмір
франшизи передбачений полісом
№АА/0681508. Водночас, суд визнав
недоведеним факт зарахування
зустрічних однорідних вимог. Судове
рішення обґрунтовано приписами статті
193 Господарського кодексу України,
статей 1, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1187, 1191
Цивільного кодексу України, статей 5, 12,
22 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Шаптали
Є.Ю. - головуючого, Гончарова С.А.,
Скрипки І.М., постановою від 11.11.14,
перевірене рішення у справі залишив
без змін, а апеляційну скаргу
відповідача залишив без задоволення.

Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення у справі скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на порушення судами приписів
статті 203 Господарського кодексу
України, статті 601 Цивільного кодексу
України та неврахування того, що ним
18.12.12 на адресу позивача скеровано
заяву про зарахування зустрічних
однорідних вимог, яка на думку
скаржника, була прийнята і погоджена
позивачем.
Від Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" відзиву на
касаційну скаргу судом не отримано.
Вищий
господарський суд України, заслухавши
доповідь судді Добролюбової Т.В.,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Відповідно до частини 1
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, що предметом судового
розгляду є вимога Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
про відшкодування Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" 7372,53 грн шкоди в
порядку регресу. Суди обох інстанцій,
задовольняючи позов частково на суму 6
872,53 грн установили, що відповідач як
страховик цивільно - правової
відповідальності винної у дорожньо-
транспортній пригоді особи, внаслідок
якої було пошкоджено застрахований у
позивача автомобіль, повинен
відшкодувати позивачеві сплачену
останнім потерпілій у пригоді особі
суму страхового відшкодування, з
урахуванням розміру франшизи,
визначеного полісом №АА/0681508. Як
убачається з матеріалів справи,
оскаржуючи судові рішення в
касаційному порядку відповідач не
заперечуючи самого факту наявності у
позивача права вимоги на відшкодування
спірних коштів, але вказує на
неврахування судами того, що між
сторонами мало місце зарахування
зустрічних однорідних вимог на
підставі його заяви від 18.12.12,
скерованої позивачеві. За приписами
статті 509 Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію, передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо, або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Відповідно до статті 598
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом. Згідно зі статтею 601
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Аналогічні
положення містить і стаття 203
Господарського кодексу України.
Зарахування зустрічних однорідних
вимог є способом припинення одночасно
двох зобов'язань, в одному з яких одна
сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки,
боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому. Зарахування
здійснюється за наявності наступних
умов: вимоги сторін мають бути
зустрічні, тобто такі, які випливають з
двох різних зобов'язань; вимоги мають
бути однорідними, тобто в обох
зобов'язаннях повинні бути речі одного
роду, при цьому, на однорідність вимог
не впливає природа договорів, а має
значення природа зобов'язання;
необхідно, щоб за обома вимогами настав
строк виконання, оскільки не можна
пред'явити до зарахування вимоги за
таким зобов'язанням, які не підлягають
виконанню. За приписами частини 2
статті 43, статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Як убачається
з матеріалів справи, суди обох
інстанцій надали оцінку заяві
відповідача про зарахування
зустрічних вимог та визнали її такою,
що не свідчить про припинення
зобов'язання шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, оскільки
відповідачем не доведено того, що на
час звернення з даною заявою у нього
існували такі однорідні вимоги, як і не
доведено існування боргу у розмірі на
який ним здійснено зарахування. Таким
чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано вказали на відсутність
підстав для зарахування зустрічних
однорідних вимог, правильно визнали
відповідача особою, відповідальною за
завдану шкоду в межах договору
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності та правомірно
задовольнили позов на суму 6 872,53 грн.
Відтак, доводи скаржника про
неврахування судами заяви щодо
зарахування зустрічних однорідних
вимог і порушення приписів статті 203
Господарського кодексу України, статті
601 Цивільного кодексу України, не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки не
спростовують установленого судом та
ґрунтуються на переоцінці доказів, яка
за приписами статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції. Інших
доводів касаційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, підстав для
скасування постанови суду апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги не вбачається. Разом з цим,
подаючи касаційну скаргу Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" зайво сплатило
456,75 грн судового збору. Відповідно до
частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" розмір судового збору із
позовних заяв майнового характеру,
поданих до господарського суду,
справляється у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат встановлених законом
на 1 січня календарного року, в якому
відповідна скарга подається до суду. За
подання касаційних скарг на рішення
суду, судовий збір із спорів майнового
характеру становить 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми. Дана касаційна
скарга подана у 2014 році, в якому за
приписами статті 8 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
мінімальна заробітна плата станом на
01.01.14 визначена у розмірі 1218 грн. Відтак,
судовий збір при поданні Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" даної касаційної
скарги повинен був складати 913,50 грн,
проте, скаржником до касаційної скарги
додане платіжне доручення від 13.11.14
№12682 про сплату судового збору у
розмірі 1370,25 грн. Згідно з пунктом 1
частини 1 статті 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається у разі внесення
судового збору у більшому розмірі, ніж
встановлено законом. З огляду на
викладене, надмірно сплачений судовий
збір у розмірі 456,75 грн підлягає
поверненню скаржникові.
Враховуючи
викладене та керуючись статтями 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.14 у справі
№910/14354/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" залишити без
задоволення.
Повернути на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" (вул. Артема, 40, м.Київ, 04053, код
20782312) з Державного бюджету України
(рахунок 0007, УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код отримувача 38004897,
банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код
банку отримувача 820019) 456 (чотириста
п'ятдесят шість) грн. 75 коп. надмірно
сплаченого судового збору за платіжним
дорученням № 12682 від 13.11.14.

Головуючий суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець