ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 918/483/14

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Корсака В.А.- головуючого, Данилової
М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,за
участю
представників:позивачаСидоренко А.С.
(дов. від 18.04.2014 р. № 14-100)відповідачане
з'явились (про час та місце судового
засідання повідомлено належним
чином)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія"Нафтогаз України"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 р.у
справі № 918/483/14 господарського суду
Рівненської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія"Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Рівнетеплоенерго"простягнення 29 757 179,
06 грн. заборгованості та пені

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" про стягнення
29 757 179, 06 грн. заборгованості, в тому
числі 27 263 909, 71 грн. основного боргу, 1 771
433, 68 грн. пені, 229 559, 39 грн. інфляційних
та 422 276, 28 грн.-3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що на виконання умов
Договору № 13/3184-БО-28 від 28.12.2012 р., він в
період з січня 2013 р. по грудень 2013 р.
поставив, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму
59 403 909, 71 грн. сплативши його
вартість лише частково, а тому залишок
заборгованості, з урахуванням 3% річних
та інфляційних, передбачених ст. 625
Цивільного кодексу України та пеню,
обумовлених Договором за порушення
термінів оплати, просить суд стягнути у
примусовому порядку.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 02.07.2014 р. у
справі № 918/483/14 (суддя Романюк Р.В.),
позов задоволено частково: стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" -27 263 909, 71
грн. заборгованості, 1 081 793, 62 грн. пені,
299 559, 39 грн. інфляційних втрат та 422 276, 28
грн.-3% річних та 73 080 грн. виплат по
сплаті судового збору.

28.08.2014 р. господарським судом
Рівненської області прийнято
додаткове рішення у зв'язку з
невідповідністю регулятивної частини
рішення його мотивувальній частині,
також, ухвалу про виправлення описки,
відповідно до яких, з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" підлягає стягненню 27
263 909,71 грн. заборгованості, 1 081 793, 62 грн.
пені, 132 433, 10 грн. інфляційних втрат, 370
128, 33 грн.-3% річних та 73 080, 00 грн. витрат
зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна
компанія"Нафтогаз України" було
невірно здійснено нарахування пені,
інфляційних втрат та 3% річних, тому,
здійснивши власний розрахунок, суд
дійшов висновку, що належна до
стягнення сума повинна складати 1 545 419,46
грн. пені, 132 433 ,10 грн. - втрат від
інфляції та 370 128, 33грн.-3% річних.

Крім того, встановивши причини
невиконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
грошового зобов'язання,
невідшкодуванння державою різниці в
тарифах на послуги теплопостачання,
збитковість господарської діяльності
через наявність заборгованості
населення та бюджетних установ, суд,
враховуючи клопотання відповідача,
дійшов висновку про можливість
зменшення розміру пені на 30% до 1 081 793, 62
грн.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 р.
(колегія суддів у складі головуючого
судді Грязнова В.В., суддів Мельник О.В.,
Розізнаної І.В.) рішення господарського
суду Рівненської області від 02.07.2014 р.
залишено без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до Вищого господарського суду України
із касаційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 02.07.2014 р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 р.
скасувати в частині відмови у
стягненні пені в сумі 463 625, 84 грн. та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" в частині стягнення
пені в сумі 463 625, 84 грн., в іншій частині
рішення залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги
скаржник посилається на те, що судами
попередніх інстанцій не було належним
чином досліджено всіх доказів та
встановлено всіх обставин, необхідних
для правильного вирішення спору, що
призвело, на думку скаржника, до
невідповідності висновків судів
обставинам справи та порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні 17.12.2014 р. представника
позивача, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами під час розгляду
справи, Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець) та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(покупець) 28.12.2012 р. уклали договір
купівлі-продажу природного газу
№13/3184-БО-28, відповідно до п. 1.1 якого,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцеві у 2013 р. природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію ст. 10 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
Договору.

Згідно п. 1.2 договору газ, що продається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 договору
продавець передає покупцеві з 01.01.2013 р.
по 31.12.2013 р. газ обсягом до 11 281,540 тис.м3 у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/ відключаючій
арматурі покупця. Право власності на
газ переходить від продавця до покупця
в пунктах приймання-передачі.

Згідно п. 5.2 договору ціна за 1000 м3 газу
разом з ПДВ складає 4 661,74грн.

Судами встановлено, що сторонами до
договору купівлі-продажу природного
газу № 13/3184-БО-28 від 28.12.2012 р. було
укладено додаткову угоду №1 від 19.07.2013
р., якою сторони передбачили зменшення
ціни за 1000 м3 газу до 4 588,54 грн. разом з
ПДВ 20 %.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір купівлі-продажу природного
газу № 13/3184-БО-28 від 28.12.2012 р. та
додаткову угоду №1 від 19.07.2013 р.
підписано уповноваженими
представниками Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
і Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та
скріплено відбитками печаток сторін.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 договору у
разі невиконання або неналежного
виконання договірних зобов'язань
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також
договором. У разі невиконання покупцем
вимог щодо розрахунку продавець має
право не здійснювати поставку газу або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем вимог договору щодо
розрахунків, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку, що діяла у період,
за який сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. У разі
невиконання покупцем умов договору,
продавець має право в односторонньому
порядку розірвати договір.

Згідно п. 9.3 договору строк, в межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором (строк позовної
давності), у тому числі, щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
договору у серпні-грудні 2013 року
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" поставило, а
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" -
прийняло природний газ на загальну
суму 59 403 909,70 грн., що підтверджується
належним чином завіреними копіями
актів приймання-передачі природного
газу від 31.08.2013 р. за спожитий газ у
серпні 2013 р. (1 шт.), від 24.09. 2013 р. за
спожитий газ у січні-липні 2013 р. (7 шт.),
від 30.09.2013 р. за спожитий газ у вересні
2013 р. (1 шт.), від 31.10.2013 р. за спожитий газ
у жовтні 2013 р.(1 шт.), від 30.11.2013 р. за
спожитий газ у листопаді 2013 р.(1 шт.) та
від 31.12.2013 р. за спожитий газ у грудні 2013
р.(1 шт.).

Однак, матеріали справи не містять
доказів виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" договірних
зобов'язаннь з повного та своєчасного
розрахунку за поставлений природний
газ, враховуючи, що Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до стягнення було нараховано
заборгованість у сумі 27 263 909, 71 грн., з
яких 1 771 433, 68 грн. пені за період 14.02.2013 р.
- 14.01.2014 р., 299 559, 39 грн. втрат від
інфляції за період з серпня 2013 р. по
лютий 2014 р. та 422 276, 28 грн. -3% річних за
період 14.02.2013 р. - 14.01.2014 р.

Відповідно до ст. 509 Цивільного Кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ст. ст. 712, 714
Цивільного Кодексу України одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Виходячи з аналізу ст.ст. 655, 692
Цивільного Кодексу України вбачається,
що факт отримання відповідачем
природного газу зумовлює виникнення у
нього зобов'язання оплатити його
вартість.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами під час розгляду
справи, вартість поставленого
природного газу на загальну суму 59 403 909,
72 грн. оплачено Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" частково, що
підтверджується договором та актами
прийому-передачі природного газу.

Внаслідок неналежного виконання умов
договору купівлі-продажу природного
газу №13/3184-БО-28 між сторонами
утворилась заборгованість у розмірі
27 693 909, 71 грн., яка підлягає до стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Цивільного
Кодексу України терміном є певний
момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Згідно до ч. 2 ст. 252 Цивільного Кодексу
України термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Приписами ст. 253, ч. 1 ст. 255 Цивільного
Кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Якщо строк встановлено для
вчинення дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку.

Судами встановлено, що всупереч
зазначеним приписам, суми заявлених до
стягнення додаткових вимог (пеня,
інфляційні втрати, річні) обчислені
позивачем виключно з урахуванням днів
фактичної сплати частини основного
боргу по кожному спірному періоду
відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, вбачається,
що судом першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд було
правомірно відмовлено в стягненні 57 147,
95 грн. -3% річних та 167 126, 29 грн. втрат від
інфляції, як таких, що нараховані
безпідставно.

Крім того, згідно перерахунку,
здійсненого судом, з урахуванням
оплати відповідача за договором - сума
3% річних за зобов'язаннями січня 2013 р.
складає 7 979,19 грн. і обчислена
позивачем вірно; за зобов'язаннями
лютого 2013 р. сума 3% річних складає 13 739,51
грн.; за зобов'язаннями березня 2013 р. - 112
604,31 грн.; за зобов'язаннями квітня 2013 р.
сума 3% річних - 66972,63 грн. обчислена
позивачем вірно; за зобов'язаннями
травня 2013 р. - 890,01 грн.; за зобов'язаннями
червня 2013 р. - 467,29 грн.; за
зобов'язаннями липня 2013р. - 357,02 грн.; за
зобов'язаннями серпня 2013 р. - 610,11 грн.; за
зобов'язаннями вересня 2013 р. - 434,28 грн.;
за зобов'язаннями жовтня 2013 р. - 6 625,55
грн.; за зобов'язаннями листопада 2013 р. -
56 104,93 грн. і за зобов'язаннями грудня 2013
р. сума 3% річних 103 343,50 грн. обчислена
позивачем вірно.

Таким чином, суди дійшли висновку, що до
задоволення підлягає 370 128, 33
грн. -3% річних за період 14.02.2013 р. - 14.01.2014
р.

В частині вимоги про стягнення втрат
від інфляції, суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд,
врахував рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
відображені в листі Верховного Суду
України від 03 квітня 1997 р. №62-97 р.

Крім того, суд встановив, що розрахунок
заявлених до стягнення інфляційних
втрат містить арифметичні помилки.

Отже, при нарахуванні даних
компенсаційних виплат за серпень 2013 р.
на суму 115 984, 43 грн. основного боргу
позивачем було нараховано 700, 31грн.,
однак вказана сума, всупереч приписам
діючого законодавства України, була
визначена шляхом нарахування інфляції
на інфляцію.

Тому, відповідно до розрахунку суду - за
серпень 2013 р. з відповідача підлягають
до стягнення інфляційні втрати в сумі
696, 83 грн.

Аналогічне порушення виявлено судом
при обчисленні суми інфляційних втрат
за вересень 2013 р., сума яких за
перерахунком суду становить 906,98 грн.

Крім того, суд дійшов висновку, що
інфляційні втрати в сумі 59 325,66 грн.,
нараховані за зобов'язаннями жовтня 2013
р. на суму заборгованості 6
195 748,74 грн., не підлягають до
задоволення, оскільки позивачем при
обчисленні цієї суми не враховано суми
оплат, які були здійснені відповідачем,
а саме-в листопаді 2013 р. на загальну
суму 5 000 000,00 грн. та на загальну суму
8 550 000,00 грн. - в грудні 2013 р.

Судами встановлено, що аналогічно при
нарахуванні інфляційних втрат на суму
107 792,62 грн. за зобов'язаннями листопада
2013 р. на 8 258 667,34 грн. заборгованості
позивачем не враховано суму оплати, яка
була здійснена відповідачем в грудні
2013 р. на загальну суму 8 550 000,00 грн.,
відтак, вбачається, що в задоволенні
інфляційних втрат на суму 107 792,62 грн. за
зобов'язаннями листопада 2013 р. судами
відмовлено правомірно.

Враховуючи вищевикладене, за період з
серпня 2013 р. по жовтень 2013 р. до
стягнення з відповідача підлягає 132 433,
10грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549
Цивільного Кодексу України та ст. 230
Господарського Кодексу України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, якою є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст.233 Господарського Кодексу
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій, при
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір до сплати штрафних
санкцій.

Приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного Кодексу
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої та апеляційної інстанцій
встановили, що виключність обставин,
які зумовлюють зменшення пені
підтверджено фактом невідшкодування
державою різниці в тарифах на послуги
теплопостачання за 2013 р., сума якої
складає 44 917 947, 08 грн., а всього на момент
винесення судом рішення
невідшкодованою залишається 103 970 562,31
грн. різниці в тарифах.

Крім того, судами встановлено, що
станом на 06.06.2014 р. заборгованість
населення за спожиту теплову енергію
складає 42 860 600 грн., заборгованість
юридичних осіб (в т.ч. бюджетних
установ, відомчого житла та інших
споживачів)- 13 645 100 грн., а загальна
заборгованість становить 57 008 200 грн.

Враховуючи вищевикладене, суди
попередніх інстанцій дійшли, на думку
колегії суддів касаційної інстанції
правомірного висновку про те, що даний
випадок є винятковим , у зв'язку з чим
розмір пені було правомірно зменшено
на 30% до суми 1 081 793, 62 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позовних вимог у даній
справі.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі судова колегія
вважає непереконливими та такими, що
спростовуються наявними доказами та
встановленими матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи та досліджені докази,
судова колегія вважає прийняту у
справі постанову апеляційного суду,
якою було залишено в силі рішення суду
першої інстанції, такою, що відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для її зміни чи скасування, не
вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія"Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 р. у
справі № 918/483/14 господарського суду
Рівненської області залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді:
М. Данилова

Т. Данилова