ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 911/3914/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Заступника прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України та Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України";

до Комунального підприємства
"Управління житлово-комунального
господарства" в м.
Славутич;

про стягнення 15 950 175,91 грн

Суддя Карпечкін Т.П.

В засіданні приймали участь:

від прокуратури: Колбушкова К.В.
(посвідчення № 026776 від 03.07.2014 р.);

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: Чеботарьова І.Т. (
довіреність № 14-124 від 13.05.2014 р.);

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду Київської
області надійшов позов Заступника
прокурора Деснянського району м. Києва
в інтересах держави в особі (прокурор)
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України (позивач-1) та
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (позивач-2) до
Комунального підприємства "Управління
житлово-комунального господарства" в м.
Славутич (відповідач) про стягнення 15
950 175,91 грн. з яких 12 651 574,83 грн.
основного боргу, 1 143 672,22 грн. пені, 454
257,22 грн. 3 % річних та 1 700 671,64 грн.
інфляційних.

Провадження у справі № 911/3914/14 порушено
ухвалою суду від 15.09.2014 року та
призначено справу до розгляду на 29.09.2014
року.

В судові засідання, які відбулись 29.09.2014
року, 28.10.2014 року, 11.11.2014 року
представники позивача 1 та відповідача
не з'являлися, сторони та прокурор
вимоги ухвали Господарського суду
Київської області від 15.09.2014 року не
виконували, у зв'язку з чим розгляд
справи відкладався до 28.10.2014 року, 11.11.2014
року та 25.11.2014 року відповідно.

Крім того, в судовому засіданні, яке
відбулось 11.11.2014 року прокурором, в
порядку ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, було
подано клопотання про продовження
строку розгляду спору, яке задоволено
судом і продовжено строк розгляду
спору.

В судовому засіданні, яке відбулось
25.11.2014 року прокурор і позивач 2 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 25.11.2014
року не з'явився, про причини неявки
господарський суд не повідомив,
письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання відповідача суд не
повідомлений; клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, суд вважає,
що, у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами, без участі
представника відповідача, яких
достатньо для винесення рішення по
суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
прокурора і позивача-2 та дослідивши
надані докази, господарський суд,-

встановив:

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі -
позивач 2, Продавець) та Комунальним
підприємством "Управління
житлово-комунального господарства" в м.
Славутич (далі - відповідач, Покупець)
було укладено Договір № 13/2176-ТЕ-17
купівлі-продажу природного газу (далі -
Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно з
УКТ ЗЕД , а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити газ
в обсязі, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору Продавець
передає Покупцеві з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року газ обсягом до 15 497 тис. куб.
м.

Додатковою угодою № 1 від 30.10.2013 року до
Договору, Сторони погодили, що
кількість газу, яка передається
Покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу Покупця
(п. 4.1 Договору).

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується відповідачем, що на
виконання умов Договору позивач-2
поставив протягом вересня - грудня 2013
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 13 642,78 тис.куб.м. на
загальну суму 17 861 127,59 грн.,
що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 30.09.2013 року за січень-червень на
суму 10 973 554,68 грн.; від 28.10.2013 року за
червень на суму 183 997,60 грн.; від 24.01.2014
року за жовтень-грудень на суму 6 703 575,31
грн.

Всього позивачем-2 поставлено
відповідачу природний газ на суму 17 861
127,59 грн.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100
відсоткової поточної оплати протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Однак, як зазначає позивач-2, відповідач
в порушення своїх зобов'язань за
Договором, спожитий в 2013 році природний
газ своєчасно та в повному обсязі не
оплатив, в порушення умов Договору
відповідач здійснював оплату за
спожитий природний газ з порушенням
встановлених строків та не у повному
розмірі, а за решту газу не
розрахувався.

У зв'язку з чим, на момент звернення
прокурора до суду у вересні 2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем-2 складала 12 651574,83 грн., що
підтверджується виписками по рахунку
відповідача (копії наявні в матеріалах
справи).

Під час розгляду спору в суді після
подачі позовної заяви відповідач
оплатив природний газ на суму 266 024,00
грн., що підтверджується випискою по
рахунку відповідача від 24.09.2014 року
(оригінал оглянутий судом, копія наявна
в матеріалах справи).

Таким чином, оскільки сплата боргу на
суму 266 024,00 грн. відбулась після
звернення позивача до суду, і спір у
відповідній частині заборгованості
врегульовано сторонами, провадження у
справі в частині стягнення 266 024,00 грн.
основного боргу підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи,
05.11.2014 року позивачем-2 на адресу
відповідача було надіслано акт звірки
розрахунків за період 01.01.2013 року по
30.09.2014 року, згідно з яким, обґрунтовано
розрахунок заборгованості відповідача
в сумі 12 385 550,83 грн. (докази надіслання
акту звірки містяться в матеріалах
справи). Однак, відповідач акт звірки не
підписав без поважних причин, не навів
власний контррозрахунок
заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за
правовою природою є договором
купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655
Цивільного кодексу України, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується прострочена
заборгованість відповідача з оплати
спожитого природного газу в сумі 12 385
550,83 грн. За таких обставин, вимога
позивача про стягнення з відповідача 12
385 550,83 грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Оскільки, відповідачем невчасно
виконувались умови Договору щодо
оплати отриманого у 2013 року природного
газу, відповідач допускав прострочення
платежів, позивач-2 просить стягнути з
відповідача на підставі п. 7.2. Договору
пеню в розмірі 1 143 672,22
грн., також в порядку ст. 625 Цивільного
кодексу України 3% річних в сумі 454 257,22
грн. та інфляційні в сумі 1 700 671,64 грн.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Підстави та умови нарахування пені
визначені у відповідному п. 7.2 Договору,
зокрема, передбачено, що у разі
невиконання Покупцем пункту 6.1
Договору він зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору встановлено строк
позовної давності по Договору та по
стягненню неустойки, відсотків річних
та інфляційних втрат тривалістю у п'ять
років.

Судом досліджено та встановлено, що
позивачем нарахована пеня по кожному
періоду на фактичні суми
заборгованості, існування яких у
відповідні періоди відповідачем не
заперечено та не спростовано. Часткова
сплата відповідачем заборгованості
після подачі позову не впливає на
наведений в позові розрахунок.

Враховуючи встановлені судом
обставини щодо наявності
заборгованості відповідача та фактів
прострочення платежів, суд дійшов
висновку про правомірність вимог
позивача про стягнення пені, річних та
інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в
нарахуванні пені, зокрема, в періодах
нарахування, оскільки в порушення ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України
щодо періоду часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане, внаслідок чого загальна
кількість днів безпідставно збільшена.
Судом було здійснено правильний
розрахунок пені нарахованої за
зобов'язаннями за лютий 2013 року,
квітень 2013 року та травень 2013 року,
згідно з яким з відповідача підлягає
стягненню 1 142 190,81 грн. пені.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

3% річних та інфляційні нараховані на
суми боргу з врахуванням часткових
сплат та фактичних періодів
прострочення виконання грошових
зобов'язань, що відповідає вимогам ст.
625 Цивільного кодексу України. Таким
чином, вимога позивача про стягнення
454 257,22 грн. 3% річних та
інфляційних в сумі 1 700 671,64 грн.
відповідає нормі ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України та фактичним
обставинам справ, тому підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства України, повно
та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню в сумі 12 385 550,83
грн. основного боргу, 1 142 190,81 грн.
пені, 1 700 671,64 грн. інфляційних, 454 257,22
грн. 3% річних. Оскільки, відповідач
сплатив частину суми основного боргу
після подачі позовної заяви, на день
розгляду справи відсутній предмет
спору в частині стягнення основного
боргу в сумі 266 024,00 грн., тому відповідно
до п. 11 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі у відповідній
частині. В решті позов задоволенню не
підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд враховує, що п. 4.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 року, в якому зазначено, що
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору;
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання позовної заяви майнового
характеру 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на
відповідача в повному обсязі, оскільки
його неправильні дії (оплата частини
боргу після подання позову) спричинили
необхідність звернення прокурора до
суду.

Таким чином, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору,
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір підлягає
стягненню з відповідача в доход
Державного бюджету в повному обсязі в
розмірі, визначеному чинним
законодавством, що складає виходячи з
суми позову - 73 080,00 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Управління житлово-комунального
господарства" в м. Славутич (07100,
Київська обл., м. Славутич, вул.
Військових Будівельників, 8, код 31476318)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 12
385 550 грн. (дванадцять мільйонів триста
вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот
п'ятдесят гривень) 83 коп. боргу, 1 142 190
грн. (один мільйон сто сорок дві тисячі
сто дев'яносто гривень) 81 коп. пені, 1
700 671 грн. (один мільйон сімсот тисяч
шістсот сімдесят одна гривня) 64 коп.
інфляційних, 454 257 грн. (чотириста
п'ятдесят чотири тисячі двісті
п'ятдесят сім гривень) 22 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Комунального підприємства
"Управління житлово-комунального
господарства" в м. Славутич (07100,
Київська обл., м. Славутич, вул.
Військових Будівельників, 8, код 31476318) в
доход Державного бюджету 73 080 грн.
(сімдесят три тисячі вісімдесят
гривень) 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 266 024,00 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22.12.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін