ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 922/3585/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова
С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О. за дов. №14-88
від 18.04.2014 року;

Станішевський І.С. за дов. №14-125
від 13.05.2014 року

відповідача - Воронько Т.С. за дов. б/н
від 30.04.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз
України", м. Київ (вх. №4076 Х/3) на рішення
господарського суду Харківської
області від 11.11.14 у справі № 922/3585/14

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз
України", м. Київ

до Приватного АТ "Теплоенергетичний
центр Роганського промвузла", м. Харків

про стягнення 1 996 302,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "НАК "Нафтогаз України",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з відповідача,
Приватного АТ "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла", 852 522,18 грн.,
основної заборгованості, 372 210,33 грн.
суми на яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 15 9610,29 грн. три відсотки
річних та 611 959,73 грн. пені за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/2576-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року.

21 жовтня 2014 року відповідача надав до
суду відзив на позовну заяву, в якому
повідомив про сплату основної
заборгованості за договором в розмірі
852 522,18 грн. за платіжним дорученням № 5
від 13.10.2014 р., а також звернувся з
клопотанням про зменшення штрафних
санкцій на 90 %, посилаючись на скрутне
фінансове становище підприємства.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 11.11.2014 р. у
справі № 922/3585/14 (суддя Хотенець П.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
372210,33 грн. суми на яку збільшився борг в
наслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення, 159610,29 грн. три
відсотки річних, 305979,87 грн. пені за
договором купівлі-продажу природного
газу № 13/2576-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року та
39926,05 грн. судового збору. Припинено
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 852522,18 грн. В задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені у розмірі 305979,87 грн. відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 11.11.2014 р. у справі № 922/3585/14 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені в сумі 305979,86
грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" про
стягнення пені в сумі 305979,86 грн., в іншій
частині просить рішення залишити без
змін.

В обґрунтування викладених вимог
позивач зазначає про відсутність
підстав для зменшення заявленої до
стягнення пені, оскільки вважає, що
важкий фінансовий стан відповідача не
є винятковим випадком та підставою для
зменшення неустойки, а також
посилається на те, що судом при
винесенні рішення не враховано
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а також той факт, що зменшення
судом розміру пені на 50% від
нарахованої суми причиняє позивачу
додаткові збитки.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу з наведеними позивачем доводами
не погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін. При
цьому відповідач зокрема зазначає, що
відповідач є відповідальним за
безперебійне централізоване
постачання теплової енергії у районі
своєї діяльності, від якого залежить
безаварійне та безперебійне
постачання теплової енергії у вигляді
опалення та горячого водопостачання. У
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" відсутнє джерело на оплату
штрафних санкцій і примусове стягнення
повної суми пені зумовить неможливість
вчасно закупити матеріальні ресурси,
необхідні для ремонту та відновлення
теплових мереж, виконати податкові
зобов'язання перед бюджетом, виплатити
заробітну плату трудовому колективу
підприємства та поставити під загрозу
постачання теплової енергії
споживачам у наступному опалювальному
сезоні. Крім того, відповідач звертає
увагу суду на ступінь виконання
зобов'язання в зв'язку з повним
погашенням заборгованості за спожитий
природний газ.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, їх юридичну оцінку
в межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при винесенні
оскаржуваного рішення, заслухавши
пояснення уповноважених представників
сторін, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня
2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивачем)
та Приватним акціонерним товариством
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (відповідачем) був укладений
договір № 13/2576-ТЕ-32 купівлі-продажу
природного газу.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом січня - грудня 2013
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 11175,144 тис. куб.м. на
загальну суму 14630498,57 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 29 березня 2013 року на загальну суму
2461704,47 грн. (за січень 2013 року), від 29
березня 2013 року на загальну суму 2007337,46
грн. (за лютий 2013 року), від 31 березня 2013
року на загальну суму 2151892,76 грн. (за
березень 2013 року), від 30 квітня 2013 року
на загальну суму 815369,76 грн. (за квітень
2013 року), від 31 травня 2013 року на
загальну суму 324858,35 грн. (за травень 2013
року), від 30 червня 2013 року на загальну
суму 180115,82 грн. (за червень 2013 року), від
31 липня 2013 року на загальну суму 171691,12
грн. (за липень 2013 року), від 31 серпня 2013
року на загальну суму 238791,53 грн. (за
серпень 2013 року), від 30 вересня 2013 року
на загальну суму 323850,25 грн. (за вересень
2013 року), від 31 жовтня 2013 року на
загальну суму 1622851,59 грн. (за жовтень 2013
року), від 24 січня 2014 року на загальну
суму 1757131,00 грн. (за листопад 2013 року) та
від 24 січня 2014 року на загальну суму
2574904,46 грн. (за грудень 2013 року).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа наступного за місяцем поставки
газу.

Звертаючись до господарського суду,
позивач послався на те, що відповідач
свої зобов'язання за договором
поставки природного газу не виконав, за
поставлений природний газ не
розрахувався. В зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у розмірі 852 522,18
грн., на яку у відповідності до умов п. 7.2
договору була нарахована пеня у
розмірі 611 959,73 грн., а також 372 210,33 грн.
суми на яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення та 159610,29 грн. три відсотки
річних.

Вказані підстави стали підставою
звернення позивача з даним позовом до
господарського суду.

За таких обставин, зважаючи на те, що
станом на 13 жовтня 2014 року основна
заборгованість Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" перед позивачем погашена, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 5 від 13 жовтня 2014 року на суму у
розмірі 852522,18 грн., суд першої інстанції
припинив провадження у справі в
частині стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 852522,18 грн. На
підставі п. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку
з відсутністю предмета спору.

Разом з цим, встановивши факт
прострочення відповідачем оплати
поставленого позивачем природного
газу, суд першої інстанції визнав
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 372210,33 грн. суми на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення,
159610,29 грн. три відсотки річних,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої до стягнення
пені в розмірі 611 959,73 грн., суд першої
інстанції, встановивши факт
прострочення відповідачем
зобов'язання по сплаті за спожитий
природний газ, з урахуванням умов п. 7.2
договору, визнав правомірним
нарахування позивачем пені. Разом з
цим, суд, приймаючи до уваги викладені
відповідачем обставини та надані
докази на підтвердження обставин, які
зумовили неналежне виконання
зобов'язання відповідачем та його
тяжкий матеріальний стан, керуючись ч. 3
ст. 551 Цивільного кодексу України, п. 1
ст. 233 Господарського кодексу України,
враховуючи вказівки, викладені в п. 3.17.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", частково
задовольнив клопотання відповідача
про зменшення розміру пені, стягнувши з
відповідача пеню в розмірі 305979,87 грн.

В іншій частині вищевказаного
клопотання судом відмовлено.

Повторно переглядаючи справу,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, повноту встановлення
обставин справи та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів погоджується с
висновками, викладеними в рішенні суду,
оскільки судом першої інстанції надано
належну правову оцінку матеріалам
справи по суті даного господарського
спору, а також доводам та
документальним доказам на
підтвердження обставин, викладених в
клопотанні про зменшення розміру
штрафних санкцій, досліджені надані
відповідачем документи в
обґрунтування тяжкого фінансового
стану підприємства, винятковості
обставин, з якими закон пов'язує
можливість зменшення штрафних санкцій,
в зв'язку з чим, з урахуванням також
інтересів позивача, суд першої
інстанції цілком правомірно
застосував норми ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України та ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України та
частково зменшив розмір нарахованої
пені до 50 %.

Звертаючись до господарського суду з
апеляційною скаргою, позивач
посилається на відсутність підстав для
зменшення заявленої до стягнення пені,
оскільки вважає, що важкий фінансовий
стан відповідача не є винятковим
випадком та підставою для зменшення
неустойки, а також вважає, що судом при
винесенні рішення не враховано
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а також той факт, що зменшення
судом розміру пені на 50% від
нарахованої суми причиняє позивачу
додаткові збитки.

З приводу наведених позивачем доводів,
колегія суддів зазначає наступне.

За ч. 1 ст. 549. п. З ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки - грошової
суми, яку боржник повинен сплатити
кредиторові у рази порушення ним
зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем умов
пункту 6.1. договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Позивачем у відповідності до умов п. 7.2
договору правомірно нарахована
відповідачу пеня в розмірі 611959,73 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Зазначені норми
ставлять право суду на зменшення
неустойки в залежність від
співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку. При цьому слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 ЦК України та статті
233 ГК України направлені на запобігання
збагаченню кредитора за рахунок
боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником, що
відповідає позиції, викладеній в
інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008
№01-8/211.

Разом з цим, колегія суддів враховує те,
що ст. 233 Господарського суду України та
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України не встановлено
конкретних критеріїв, за наявності
яких суд зменшує заявлені до стягнення
суми штрафних санкцій у тому чи іншому
обсязі, відтак відповідний висновок
має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного
кодексу України, якою визначено
загальні засади цивільного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є відповідальним за
безперебійне централізоване
постачання теплової енергії у районі
своєї діяльності, від якого залежить
безаварійне та безперебійне
постачання теплової енергії у вигляді
опалення та горячого водопостачання. У
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" відсутнє джерело на оплату
штрафних санкцій і примусове стягнення
повної суми пені зумовить неможливість
вчасно закупити матеріальні ресурси,
необхідні для ремонту та відновлення
теплових мереж, виконати податкові
зобов*язання перед бюджетом, виплатити
заробітну плату трудовому колективу
підприємства та поставити під загрозу
постачання теплової енергії
споживачам у наступному опалювальному
сезоні.

Крім того, відповідач є
теплопостачальним підприємством,
тарифи на теплову енергію якого не
відповідають фактичним витратам на
виробництво цієї енергії і різниця в
тарифах не відшкодована відповідачу.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 червня 2012 року № 517 затверджений
порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв*язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування. Сума субвенції
узгоджена з Департаментом фінансів
Харківської обладміністрації,
Департаментом житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Харківської
обладміністрації, Департаментом
комунального господарства Харківської
міської ради та Департаментом бюджету
і фінансів Харківської міської ради,
але до цього часу не перерахована, що
підтверджується витягом з протоколу №
2 від 10 лютого 2014 року засідання
територіальної комісії Харківської
області з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергитичного
комплексу та розрахунком обсягу
заборгованості за минулі роки з
різниці в тарифах на теплову енергію в
розмірі 22500255,80 грн., в тому числі за 2013
рік - 11174448,00 грн.

Також, колегія суддів враховує той
факт, що на момент звернення з позовом
відповідач повністю здійснив оплату
за отриманий природний газ в розмірі
852522,18 грн., тобто ступінь виконання
основного зобов'язання становить 100 %.

Зазначене встановлено на підставі
наданих до матеріалів справи
документальних доказів (а.с.83-96), які
були досліджені судом апеляційної
інстанції.

В даному випадку, з урахуванням
встановлених судом обставин,
враховуючи інтереси позивача, ступінь
виконання відповідачем зобов'язання за
договором, зважаючи на те, що сплата
відповідачем штрафних санкцій у
повному обсязі зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема можливість
постачання теплової енергії населенню,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно скористався
своїм правом щодо часткового зменшення
розміру штрафних санкцій на 50%,
стягнувши з відповідача 305979,87 грн.

Таким чином, факти, викладені в
апеляційній скарзі позивачем і його
посилання на неправильне застосування
та порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при розгляді справи, не знайшли
свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
обставини справи були всебічно і повно
досліджені господарським судом, а тому
рішення господарського суду
господарського суду Харківської
області від 11.11.14 у справі № 922/3585/14
відповідає чинному законодавству та
фактичним обставинам справи, а доводи
заявника, з яких подана апеляційна
скарга про скасування рішення, не
можуть бути підставою для його зміни чи
скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України" м. Київ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 11.11.14 у справі
№ 922/3585/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 19.12.2014 р.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.