м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/22337/14 16.12.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"БК-ЕКСПЕРТ"ДоМоторного (транспортного)
страхового бюро України
Провідшкодування збитків 34 179,78
грн.Суддя Бондаренко Г.П.

Представники сторін:

Від позивача:Не з'явився Від
відповідача: Не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "БК-ЕКСПЕРТ" (далі за
текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України (далі за текстом - відповідач)
про стягнення заборгованості в порядку
регресу у розмірі 34179,78 грн., а також
покладання судового збору на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.10.2014 позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 910/22337/14, розгляд справи
призначено на 11.11.2014.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.11.2014 відповідно до ст.77 ГПК
України розгляд справи № 910/22337/14
відкладено на 09.12.2014, в зв`язку з неявкою
в судове засідання представників
сторін та неподанням ними витребуваних
судом документів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.12.2014 відповідно до ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
16.12.2014.

15.12.2014 через відділ діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву.

В судове засідання 16.12.2014 представники
сторін не з'явились, про причини неявки
суд не повідомили, про час та місце
розгляду справи були повідомлені.

Позовні вимоги вмотивовані
положеннями ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ
"Про страхування" та ст. 41 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

При цьому, позивач в позовній заяві
посилається на наступне:

- 19.10.2010 між Відокремленим підрозділом
ПРАТ «Народна фінансово-страхова
компанія «Добробут» (далі по тексту -
страховик) та представництвом
«Берлін-Хемі АГ» (далі по тексту -
страхувальник) укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 30/29110, предметом якого є
страхування майнових інтересів
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом - Skoda Fabia,
державний реєстраційний номер АА2241ЕР,
2007 року випуску;

- 24.10.2011 на проспекті 50-років ВЛКСМ, 57-А,
57А в місті Харків відбулося зіткнення
автомобіля ЗИЛ-433 державний
реєстраційний номер АХ4886СМ під
керуванням водія Ізвекова Д.В. та
автомобіля Skoda Fabia, державний
реєстраційний номер АА2241ЕР під
керуванням водія Зінченко М.О., в
результаті якого автомобіль Skoda Fabia,
державний реєстраційний номер АА2241ЕР
отримав механічні пошкодження:
деформація переднього бамперу, лівого
переднього крила, лівої передньої та
задньої дверей, лівого заднього крила,
розбито ліве дзеркало заднього виду,
зчіс лівого переднього диску;

- на підставі договору добровільного
страхування № 30/29110 ПРАТ "Народна
фінансово-страхова компанія "Добробут"
виплатило страхувальнику (потерпілій
особі) страхове відшкодування у
розмірі 34179,78 грн. , що підтверджено
платіжним дорученням № 2313 від 29.11.2011,
копія якого наявна в матеріалах справи;

- винним у настанні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
спричинила матеріальну шкоду власнику
автомобіля Skoda Fabia, державний
реєстраційний номер АА2241ЕР, визнано
водія автомобіля марки ЗИЛ-433
державний реєстраційний номер АХ4886СМ
Ізвеков Д.В., що підтверджується
постановою Московського районного
суду м. Харкова від 22.02.2012 у справі №
3-5777/11;

- право вимоги до винної в спричиненні
шкоди особи, яке ПРАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» отримало в порядку
суброгації від потерпілої особи , було
передано позивачеві на підставі
договору про віступлення права вимоги
від 01.11.2012 року;

- позивач стверджує, що
цивільно-правова відповідальність
винної у спричинені матеріальної шкоди
особи, не була застрахована відповідно
до вимог Закону України "Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", а отже на підставі п. 41.1 статті
41 вказаного вище закону.

Відповідач проти заявлених вимог
заперечує, вказуючи з посиланням на п.
36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", що страховим
компаніям, які здійснили виплати
застрахованим особам за договорами
добровільного страхування,
регламентна виплата, встановлена п. 41.1
ст. 41 вказаного закону взагалі не
здійснюється.

Суд зазначає, що в жодне з трьох
призначених судових засідань
представники сторін жодного разу не
з`явились, не дивлячись на те, що
ухвалами суду їх явка визнавалась
судом обов`язковою.

Дослідивши наявні матеріали справи, а
також обставини, на якіх ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення
відповідача, суд прийшов до висновку,
що в порядку ст. 75 ГПК України, спір не
може бути вирішено по суті за наявними
матеріалами справи, в зв`язку з
неможливістю встановити факти, що
мають юридичне значення для
правильного вирішення спору по суті,
за наявними матеріалами справи.

Так, як зазначено в копії довідки
Відділу Харківського міського
управління ДАІ ГУ МВС України в
Харківській області № 38/385 про
дорожньо-транспортну пригоду від 25.10.2011
, власником автомобіля ЗІЛ, держаний
номер АХ4886СМ, є громадянин Тищук
Володимир Ілліч, проте вказаним
автомобілем керував водій Ізвеков Д.В.
Позивач стверджує, що цивільно-правова
відповідальність Ізвекова Д.В. не
застрахована у встановленому законом
порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено в Узагальненнях судової
практики розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010 - 2011 роках, яка зроблена
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, в разі якщо судом не отримано
належних доказів на підтвердження
винятків із правила, встановленого ч. 2
ст. 1187 ЦК України, то основним завданням
суду повинно бути визначення
відповідальної за шкоду особи.
Вирішується це завдання шляхом
витребування та дослідження належних
доказів, що підтверджують правову
підставу володіння джерелом
підвищеної небезпеки, зокрема
транспортним засобом .

Встановивши, що як зазначено у довідці
ДАІ (яка не є належним доказом у
розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України) водій
автомобіля, вина якого в заподіянні
шкоди за наслідками ДТП,
підтверджується матеріалами справи,
не є власником автомобіля, яким він
керував, суд витребовував у позивача
докази того, що Ізвеков Д. В. є власником
автомобіля ЗІЛ, н.з. ХА 329958 чи
правовстановлюючі документи на
вказаний автомобіль (ухвала від 09.12.14
року), проте такі докази позивачем не
були надані, а також докази щодо того,
на якій правовій підставі Ізвеков Д.В.
керував автомобілем ЗІЛ, н.з. ХА 329958,
які також не були надані.

Крім того, як зазначено Верховним судом
України в Узагальненні судової
практикирозгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування,
варто звернути увагу суддів на те, що
відповідно до ст. 21 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без чинного
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності. У
зв'язку з наведеним у всіх випадках
пред'явлення позову про відшкодування
шкоди до володільця наземного
транспортного засобу судам слід
обов'язково з'ясовувати те, чи була
застрахована в установленому законом
порядку його відповідальність полісом
обов'язкового страхування на момент
завдання шкоди. Якщо так, необхідно
вирішити питання про залучення
страховика до участі у справі.

В даному випадку позов заявлено до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України саме з посиланням на
порушення ст. 21 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", проте суд, через неявку
позивача та не подання ним
витребуваних судом документів
ухвалами від 17.10.2014 року та від 11.11.2014
року та від 09.12.2014 року намагався
з`ясувати хто є власником автомобіля,
який спричинив шкоду, та чи
застрахована цивільно-правова
відповідальність такого власника.

Суд також з наявних матеріалів справи
позбавлений можливості встановити чи
перейшло до позивача право вимоги від
страхової компанії "Добробут" до
позивача, оскільки як вбачається з
наявних матеріалів справи, ПАТ "НФСК
"Добробут" передало право вимоги до
Страхової компанії "Україна", що
вбачається з копії договору про
відступлення права вимоги від 01.11.2012
року та акту від 05.11.2012 року, а жодних
пояснень, як і оригіналів вказаних
документів позивач на вимоги суду не
надав.

Крім того, позивач не навів
обгрунтування щодо того, що оцінена
шкоди згідно звіту складає 24622, 31 грн.,
проте ПАТ "Добробут" було фактично
сплачено 34179,78 грн. і саме шкоду в
такому розмірі позивач просить
стягнути з відповідача.

Отже, позивачем не надано
обґрунтування розміру заявленої шкоди
та пояснень щодо переходу до нього в
порядку суброгації таких вимог саме до
відповідача у вказаному розмірі 34179,78
грн.

Судом встановлено, що позивач втретє не
з'являється в судове засідання за
викликом суду, при цьому тричі явка
позивача визнавалась обов'язковою
ухвалами суду по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, а сторони, в свою чергу,
відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України,
суд залишає позов без розгляду, якщо
позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання
господарського суду і його не з'явлення
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 №18,
неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Згідно п. 3.9.3. зазначеної вище
постанови, у разі нез'явлення без
поважних причин або без повідомлення
причин в засідання господарського суду
представника позивача, якщо його
присутність було визнано обов'язковою,
суддя вправі притягти позивача до
відповідальності, встановленої
пунктом 5 статті 83 ГПК, або залишити
позов без розгляду (пункт 5 частини
першої статті 81 ГПК), або вжити обох цих
заходів одночасно, а також винести
окрему ухвалу, як це передбачено
частиною першою статті 90 ГПК.

При цьому, повторне не з'явлення
позивача в судове засідання, неподання
ним повторно без поважних причин
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, позбавляє суд можливості
встановлення фактичних обставин
справи, дослідження дійсних прав і
обов'язків сторін, що призводить до
неможливості вирішення спору в межах
встановленого Господарським
процесуальним кодексом України
двохмісячного строку, що є підставою
для залишення позову без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України з
огляду на закінчення процесуальних
строків розгляду спору, що
унеможливлює відкладення розгляду
справи.

Поряд з цим, враховуючи те, що неявка
представника позивача двічі в судове
засідання є окремою підставою для
залишення позову без розгляду, суд
зазначає, що не подання позивачем на
вимогу суду (ухвали від 17.10.2014, 11.11.2014,
09.12.2014) витребуваних доказів, позбавляє
суд можливості встановлення юридичних
фактів, вказаних вище, що мають
значення для вирішення справи по суті
та вирішення справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Оскільки суд позбавлений можливості
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами, до позивача
застосовуються такі негативні
наслідки процесуальної
відповідальності за недобросовісне
користування процесуальними правами
та повторну неявку в судове засідання
як залишення позовної заяви без
розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ГПК України
після усунення обставин, що зумовили
залишення позову без розгляду, позивач
має право знову звернутися з ним до
господарського суду в загальному
порядку.

При цьому, судовий збір, у
відповідності до ст. 7 Закону України
"Про судовий збір" позивачеві не
повертається.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 ГПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК-ЕКСПЕРТ» б/н від
14.10.2014 залишити без розгляду.

2. Дану ухвалу може бути оскаржено в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Суддя
Бондаренко Г.П.