КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 910/19765/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
10.12.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на рішення господарського
суду міста Києва від 23.10.2014 (повне
рішення складено та підписано 28.10.2014)

у справі № 910/19765/14 (суддя Мандриченко
О.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України»

до публічного акціонерного товариства
«Укрнафта»

про стягнення 119 212,14 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.10.2014 у справі №910/19765/14
задоволено повністю позов публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України» до
публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» про стягнення 119 212,14 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач звернувся до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в позові відмовити.

В своїх доводах заявник посилався на
те, що рішення суду першої інстанції
прийняте із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та висновки суду є
такими, що не відповідають обставинам
справи.

Ухвалою від 19.11.2014 Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/19765/14 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Надра України» на підставі ст. 96 ГПК
України надало суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить у
задоволенні апеляційної скарги
публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на рішення господарського
суду міста Києва від 23.10.2014 у справі
№910/19765/14 відмовити повністю, рішення
суду залишити без змін.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
заперечив проти доводів, які викладені
в апеляційній скарзі з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу та просив рішення
господарського суду міста Києва від
23.10.2014 залишити без змін, а апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» - без
задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Враховуючи те, що
в матеріалах справи містяться докази
належного повідомлення всіх учасників
судового процесу про час та місце
проведення судового засідання щодо
розгляду апеляційної скарги, а також
приймаючи до уваги те, що ухвалою про
призначення справи до розгляду сторін
було попереджено, що неявка їх
представників без поважних причин у
судове засідання не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.12.2013 між національною акціонерною
компанією «Надра України» (виконавець)
та публічним акціонерним товариством
«Укрнафта» (замовник) укладено договір
про проведення моніторингу та
наукового супроводження
надрокористування №7/2974-Р-160М/13,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язується виконати для замовника
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти й оплатити роботи з
проведення моніторингу та наукового
супроводження надрокористування з
метою видобування корисних копалин на
Козіївському родовищі. Обсяг робіт,
етапи (підетапи) та строки їх виконання
наведені в календарному плані, який є
додатком №1 до договору на проведення
робіт по моніторингу (п. п. 1.1 - 1.2
договору).

Відповідно до п. 5.1 договору та
протоколу узгодження договірної ціни
(додаток №2 до договору) визначено, що
ціна робіт з проведення моніторингу та
наукового супроводження
надрокористування з метою видобування
корисних копалин на Козіївському
родовищі на 2013 рік становить 119 212,14 грн.

Згідно з п. 5.2 договору, замовник
перераховує виконавцю попередню
оплату у розмірі 100% від вартості робіт
за відповідним етапом (підетапом).
Перерахування попередньої оплати
здійснюється на підставі
рахунку-фактури виконавця протягом 10
банківських днів з дати отримання
рахунку-фактури.

У п.п. 4.1, 4.2 договору сторонами
визначено, що по звершенню кожного
етапу (підетапу) виконавець надає
замовнику підписаний ним акт
здавання-приймання виконаних робіт в
2-х примірниках та звіт у письмовій
формі. Замовник протягом 5 робочих днів
з дня одержання звіту та акту
здавання-приймання виконаних робіт,
якщо вони відповідають умовам
договору, зобов'язаний направити
виконавцю підписаний та належним чином
оформлений акт здавання-приймання
виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, згідно з
актом здачі-приймання робіт (надання
послуг) №Н-00000019 від 14.01.2014, підписаного
уповноваженими представниками сторін
та скріплено їх печатками, позивачем
були виконані обумовлені договором
роботи з проведення моніторингу за
договору №7/2974-Р-160М/13 на суму 119 212,14 грн.

Згідно з доводами позивача, відповідач
в порушення умов договору свої
зобов'язання щодо оплати виконаних
позивачем робіт не виконав,
виставлений для оплати рахунок-фактуру
№Н-00000525 від 11.08.2014 на суму 119 212,14 грн. не
оплатив, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
вказаному розмірі.

У вересні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Надра України» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» про стягнення 119
212,14 грн. заборгованості по договору
№7/2974-Р-160/13 від 19.12.2013 про проведення
моніторингу та наукового
супроводження надрокористування.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 119 212,14 грн. є
законними і обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на те,
що рішення суду першої інстанції
прийняте із неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Зокрема, скаржник в апеляційній
скарзі посилається на те, що договір
укладено у зв'язку з безвихідним
становищем, в яке було поставлено ПАТ
«Укрнафта» через безпідставне
застосування Держгеонадрами ч. 3 п. 26
Порядку надання спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№615 від 30.05.2011, що, на думку відповідача,
не відповідає законодавству України.

Згідно з доводами скаржника, при
укладенні договору та його виконанні
було порушено п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного
кодексу України щодо свободи договору,
а також ст.ст. 4, 5, 6, ч. 4 ст. 12
Господарського кодексу України, що
встановлюють конституційні основи
правового господарського порядку в
Україні.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

До обов'язків замовника ч. 1 ст. 903 ЦК
України відносить, зокрема, внесення
плати за надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.п. 5.2 договору,
замовник перераховує виконавцю
попередню оплату у розмірі 100% від
вартості робіт за відповідним етапом
(підетапом). Перерахування попередньої
оплати здійснюється на підставі
рахунку-фактури виконавця протягом 10
банківських днів з дати отримання
рахунку-фактури.

Матеріалами справи підтверджується
факт направлення позивачем на адресу
відповідача рахунок-фактуру №Н-00000525
від 11.08.2014 на суму 119 212,14 грн. за
договором №7/2974-Р-160М/13 та отримання
такого рахунку відповідачем 15.08.2014.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з актом здачі-приймання робіт
(надання послуг) №Н-00000019 від 14.01.2014,
підписаного уповноваженими
представниками сторін та скріплено їх
печатками, позивачем були виконані
обумовлені договором роботи з
проведення моніторингу за договором
№7/2974-Р-160М/13 на суму 119 212,14 грн.

Згідно з п. 2.1.2 договору замовник
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі, згідно з умовами цього
договору, здійснювати оплату за
виконані роботи.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
виконаних робіт у визначений договором
строк не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем, розмір якої складає 119 212,14
грн.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Натомість належних та допустимих
доказів на підтвердження сплати
відповідачем грошових коштів позивачу
за виконані роботи не надано, не
містять їх і матерали справи.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
доведеність та обґрунтованість
позовних вимог публічного
акціонерного товариства
«Національного акціонерна компанія
«Надра України».

Таким чином, на переконання судової
колегії вимога позивача про стягнення
з відповідача 119 212,14 грн.
заборгованості є правомірною та
обґрунтованою, нормативно та
документально доведеною, а тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем - публічним акціонерним
товариством «Укрнафта» не надано
докази та належним чином не доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
23.10.2014.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
23.10.2014 прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 23.10.2014 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» -
без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.10.2014 у справі №910/19765/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 23.10.2014 у справі №910/19765/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/19765/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук