ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.14 Справа № 904/8813/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства
"ЖОВТОВОДСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Жовті Води,
Дніпропетровська область

про стягнення 234818, 11 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Букоємський Р.В. -
представник за дов. № 14-138 від 13.05.14

від відповідача: Коваленко О.В. -
представник за дов. № 480 від 17.04.14

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" з вернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Жовтоводськтепломережа"
про стягнення інфляційних втрат у
розмірі 129388, 32 грн. та трьох відсотків
річних у розмірі 105429, 79 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу №
14/2306/11 від 30.09.2011 в частині своєчасної
оплати за отриманий природний газ.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 11.11.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 08.12.2014.

01.12.2014 через канцелярію Господарського
суду Дніпропетровської області від
відповідача надійшов відзив на позов. в
якому він частково визнав позовні
вимоги, а саме в частині стягнення
трьох відсотків річних у сумі 105429, 79
грн. та інфляційних втрати у розмірі
123981, 10 грн. А також, відповідачем до
позову надано контррозрахунок
інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 08.12.2014 було
оголошено перерву до 09.12.2014.

У судовому засіданні 09.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
позивач, продавець) та Комунальним
підприємством
"Жовтоводськтепломережа" (далі -
відповідач, покупець) було укладено
договір купівлі-продажу природного
газу № 14/2306/11 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, в редакції
додаткової угоди № 4 від 28.12.2012 до
договору, продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012-2013 роках
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 для
виробництва теплової енергії. яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (далі - газ), на умовах
цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4 договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов договору, позивач
поставив, а відповідач прийняв
природний газ відповідно до актів
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 на суму 1275892, 65 грн., від 31.01.2013 на
суму 669739, 59 грн., від 31.01.2013 на суму 2311941, 16
грн. та від 31.12.2013 на суму 3705837, 23 грн.,
підписаних обома сторонами та
скріплених печатками підприємств (арк.
с. 20-24).

Відповідач оплату вартості
поставленого газу не здійснив, у
зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 11213, 27 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

У відзиві на позов, відповідач визнає
позовні вимоги в частині стягнення
трьох відсотків річних у сумі 105429, 79
грн.

Відповідно до частини 5 ст. 78
Господарського процесуального кодексу
України у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних задовольняє
дану вимогу у повному обсязі, а саме у
розмірі 105429, 79 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 129388, 32 грн. господарський суд
зазначає наступне.

У підпункті 3.2 пункту 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14
зазначено, що індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з розрахунку позивача,
доданого до позовної заяви,
останнім при визначенні інфляційних
втрат за період з 14.11.2012 по 28.11.2013 не були
враховані місяці, в яких мала місце
дефляція, що суперечить вищезазначеним
позиціям Вищого господарського суду
України та Верховного Суду України.

Господарський суд, здійснивши
перерахунок інфляційних втрат з
урахування вищевикладеного, дійшов до
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат підлягає частковому задоволенню
у сумі задовольняє дану вимогу 127152, 32
грн.

Господарський суд не приймає до уваги
контррозрахунок інфляційних втрат,
доданий відповідачем до відзиву на
позов, оскільки відповідачем при
проведенні розрахунку інфляційних
втрат не враховано, що індекс інфляції
розраховується шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
саме на сукупний індекс інфляції за
період прострочення платежу, тоді як
відповідачем здійснено розрахунок
інфляційних втрат за кожний місяць
окремо.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 4651, 64 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 78, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Жовтоводськтепломережа" (52204,
Дніпропетровська область, м. Жовті
Води, вул. 8 Березня, 42, ідентифікаційний
код 23645975) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720) три
відсотки річних у розмірі 105429, 79 грн.,
інфляційні втрати у сумі 127152, 32 грн. та
4651, 64 грн. витрат по сплаті судового
збору, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 15.12.2014

Суддя В.І. Ярошенко