ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» грудня 2014 р.
Справа №922/364/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Новіковій Ю.В.,

за участю представників:

прокурора - Дудник В.В., посвідчення
№009116 від 13.10.2012 року;

позивача - не з'явився;

першого відповідача - Коньшин Р.В.
(голова фермерського господарства,
наказ №1 від 01.07.1997 року);

другого відповідача - не з'явився;

третіх осіб - не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу прокуратури
Харківської області в інтересах
держави в особі Куп'янської районної
державної адміністрації, м.Куп'янськ
(вх.№3954Х/1-40) на рішення господарського
суду Харківської області від 03.11.2014
року по справі №922/364/14,

за позовом Харківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Харків,

в інтересах держави в особі Куп'янської
районної державної адміністрації,
м.Куп'янськ,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1. Державна інспекція
сільського господарства в Харківській
області, м.Харків,

2. Харківське обласне управління водних
ресурсів, м.Харків,

до 1. Фермерського господарства
«Коньшин Роман Вікторович», с.Єгорівка,

2. Гусинської сільської ради, м.Гусинка,

про визнання незаконним та скасування
рішення та про визнання недійсними
договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року Харківський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся в
інтересах держави в особі Куп'янської
районної державної адміністрації
Харківської області до Фермерського
господарства «Коньшин Роман
Вікторович» та Гусинської сільської
ради з позовом про визнання незаконним
та скасування рішення №4 від 08.02.2002 року
виконавчого комітету Гусинської
сільської ради; визнання недійсними
договорів оренди (основного та
додаткового), що укладені Гусинською
сільською радою з Фермерським
господарством «Коньшин Роман
Вікторович» 29.03.2002 року та 06.04.2010 року, а
також про застосування наслідків
недійсності вищевказаних правочинів,
шляхом зобов'язання Фермерського
господарства «Коньшин Роман
Вікторович» повернути водний об'єкт
загальнодержавного значення ставок
«Самборівка» до державної власності в
особі Куп'янської районної державної
адміністрації.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 31.03.2014 року у
справі №922/364/14 в позові відмовлено
повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 року по
справі №922/364/14 рішення господарського
суду Харківської області від 31.03.2014
року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 31.07.2014 року по справі
№922/364/14 касаційну скаргу прокурора
задоволено частково. Постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 31.03.2014 року
скасовано, справу №922/364/14 передано на
новий розгляд до господарського суду
Харківської області.

При новому розгляді справи №922/364/14,
господарським судом Харківської
області 03.11.2014 року прийнято рішення
(суддя Добреля Н.С.), яким у задоволенні
позову відмовлено.

Прокурор з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 03.11.2014 року та
прийняти нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно не взяв до
уваги посилання прокурора, що ставок є
водним об'єктом, та застосував до
спірних правовідносин ст. 16 Закону
України «Про оренду землі», ст.ст. 12, 83,
84, п. 12 Перехідних положень Земельного
кодексу України.

Як вказує скаржник, спірна земельна
ділянка розташована в межах
водоохоронної зони річки і довідка
Гусинської сільської ради є такою, що
суперечить чинному законодавству.

На думку апелянта, вказівки Вищого
господарського суду України в
порушення вимог ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України, п. 12
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
24.10.2011 року «Про деякі питання
застосування практики розділу ХІІ-1
ГПК» залишилися поза увагою суду під
час нового розгляду справи.

Як зазначає апелянт, спірний договір
оренди та додаткова угода до нього
укладені щодо земельної ділянки, яка
розташована за межами населеного
пункту, а тому відповідно до п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час укладання спірних договорів)
повноваження щодо її розпорядження
належить до відповідного органу
виконавчої влади, а не органу місцевого
самоврядування. При розмежуванні
земель державної та комунальної
власності не можуть передаватися до
земель комунальної власності землі під
водними об'єктами загальнодержавного
значення. Однак, судом першої інстанції
у ході розгляду справи питання
передачі спірної земельної ділянки до
земель комунальної власності не
досліджувалось.

Також апелянт вказує, що сільська рада
з урахуванням ст.ст. 10, 51 Водного
кодексу України, ст. 33 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та ст.ст. 17, 122 Земельного кодексу
України не мала повноважень щодо
розпорядження водним об'єктом, а тому
не могла бути орендодавцем ставка
«Самборівка» на території Куп'янського
району.

Крім того, ну думку скаржника, судом
першої інстанції не було надано оцінки
факту порушення вимог ст.ст. 116, 123
Земельного кодексу України в частині
укладення договору оренди без
попередньої розробки землевпорядної
документації, її погодження
відповідними державними органами та
затвердження, а також попередньо
прийняття рішення щодо надання дозволу
на розробку такої документації.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.11.2014 року
апеляційну скаргу прокуратури
Харківської області, яка діє в
інтересах держави в особі Куп'янської
районної державної адміністрації
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

11.12.2014 року від другого відповідача
надійшла заява (вх.№12124), в якій він
просить суд апеляційну скаргу по
справі №922/364/14 залишити без
задоволення, а справу розглянути за
відсутності представника.

Ухвала суду про прийняття апеляційної
скарги до провадження та призначення
її до розгляду на 15.12.2014 року була
направлена позивачу рекомендованим
листом 24.11.2014 року за адресою,
зазначеною в апеляційній скарзі і
отримана ними 28.11.2014 року, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, яке долучено
до матеріалів справи. Однак, позивач у
судове засідання не з'явився, про
причини не з'явлення суд не повідомив.

Крім того, ухвала суду про прийняття
апеляційної скарги до провадження та
призначення її до розгляду на 15.12.2014
року була направлена на адреси третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, однак вони були повернуті до
суду з позначкою поштового відділення -
«за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 Господарського процесуального
кодексу України. При цьому, за змістом
зазначеної ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, в разі, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, враховуючи клопотання
другого відповідача, належне
повідомлення позивача та третіх осіб
про час та місце засідання суду, а також
те, що їх явка в судове засідання не
була визнана обов'язковою, колегія
суддів дійшла висновку про розгляд
справи в даному судовому засіданні за
відсутності позивача, другого
відповідача та третіх осіб.

У судовому засіданні 15.12.2014 року
прокурор підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги у повному обсязі та
просив її задовольнити.

Представник першого відповідача
письмового відзиву на апеляційну
скаргу не надав, однак пояснив, що
згоден з рішенням господарського суду
першої інстанції, вважає його
обґрунтованим та законним, прийнятим
при об'єктивному та повному досліджені
всіх матеріали справи, без порушення
матеріального чи процесуального права,
у зв'язку з чим просить оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також повноту встановлених обставин
справи та відповідність їх наданим
доказам, заслухавши пояснення
прокурора та представника першого
відповідача, повторно розглянувши
справу в порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Рішенням виконавчого комітету
Гусинської сільської ради Куп'янського
району Харківської області №4 від
08.02.2002 року Фермерському господарству
«Коньшина Романа Вікторовича»
передано в оренду для промислового
риборозведення та купання терміном на
50 років ставок в районі с.Єгорівка з
прибережною смугою 53 га та ставок в
с.Самборівка з прибережною смугою
загальною площею 12 га згідно з
паспортизацією ставків.

29.03.2002 року між Гусинською сільською
радою (орендодавцем) в особі голови
сільської ради та Фермерським
господарством «Коньшина Романа
Вікторовича» (орендар) укладено
договір оренди ставка, відповідно до
умов якого орендодавець передав, а
орендар прийняв в тимчасове
користування строком на 50 років ставок
«Самборівка» в басейні ріки Куп'янка
Куп'янського району Харківської
області площею 36,9 га з греблею в межах
водоохоронної смуги для
риборозведення.

В подальшому, 06.04.2010 року між Гусинською
сільською радою (орендодавцем) та
Фермерським господарством «Коньшина
Романа Вікторовича» (орендар) укладено
додатковий договір оренди ставка до
договору від 29.03.2002 року, відповідно до
умов якого орендодавець передав, а
орендар прийняв в тимчасове
користування строком на 50 років
земельну ділянку водного фонду ставка
№10 «Самборівка» в басейні ріки
Куп'янка Куп'янського району
Харківської області площею 36,3 га в
межах водоохоронної смуги на території
Гусинської сільської ради, з яких, в
тому числі: земельна ділянка площею 18,06
га під водою та 1,4 га під інженерними
спорудами (дамба) для риборозведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58. Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент укладення спірного договору) до
земель водного фонду належать землі,
зайняті: а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами.

Частиною 1, 2 статті 59 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент укладення спірного договору)
передбачено, що землі водного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 гектарів).
Власники на своїх земельних ділянках
можуть у встановленому порядку
створювати рибогосподарські,
протиерозійні та інші штучні водойми.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент укладення спірного договору)
громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо. Аналогічне положення викладено
також в ч. 1 ст. 51 Водного кодексу
України.

Прокурор як у позовній заяві так і в
апеляційній скарзі зазначає, що землі,
а саме, ставок «Самборівка» в басейні
ріки Куп'янка Куп'янського району
Харківської області, площею 36,9 га
відносяться до водного фонду та є
об`єктом загальнодержавного значення.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, а саме з довідки №50 від 08.02.2013
року, виданої Гусинською сільською
радою Куп`янського району Харківської
області, земельна ділянка №10
«Самборівка», в басейні ріки Куп`янка,
Куп`янського району, Харківської
області, площею 36,9 га в межах
водоохоронної смуги на території
Гусинської сільської ради розміщена на
землях територіальних громад
Гусинської сільської ради і за
категорією належить до випасів і
сінокосів. Крім того, у вищезазначеній
довідці зазначено, що на території
Гусинської сільської ради відсутні
землі державного водного фонду.

Як вказує прокурор, відповідно до
Переліку річок та водойм України, що
віднесені до водних об`єктів місцевого
значення, затвердженого наказом
Державного комітету України по водному
господарству від 03.06.1997 року №41
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 06.01.1998 року №2/2442, на території
Харківської області відсутні водні
об'єкти місцевого значення, а отже всі
водні об'єкти на території Харківської
області є об'єктами загальнодержавного
значення.

Однак, колегія суддів зазначає, що
пунктом 2.2 вищевказаного наказу
передбачений перелік річок та водойм,
що віднесені до водних об`єктів
місцевого значення лише на території
Автономної Республіки Крим та м.
Севастополя.

Стаття 5 Водного кодексу України
передбачає вичерпний перелік водних
об'єктів загальнодержавного значення,
а саме: внутрішні морські води,
територіальне море, а також акваторії
морських портів; підземні води, які є
джерелом централізованого
водопостачання; поверхневі води (озера,
водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків; водні
об'єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

Прокурором у порушення ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України не доведено, яким чином,
переданий першому відповідачу в оренду
водний об'єкт відноситься до водних
об'єктів загальнодержавного значення
відповідно до ст. 5 Водного кодексу
України.

При цьому, колегія суддів відхиляє
доводи апелянта щодо неналежності
доказів а саме - довідки №50 від 08.02.2013
року, виданої Гусинською сільською
радою Куп`янського району Харківської
області, оскільки прокурором не
наведено та не обґрунтовано наявності
підстав вважати, що інформація, яка
міститься у вказані довідці є невірною
та вона не спростована.

У позовній заяві прокурор просив суд
визнати недійсним договір оренди
ставка від 29.03.2002 року.

Так, колегія суддів зазначає, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.05.1996 року №502 «Про затвердження
Порядку користування землями водного
фонду» передбачено, що у тимчасове
користування та погодженням з
постійними користувачами земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення та берегових смуг
водних шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам (далі юридичні та
фізичні особи) для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт. Право користування земельною
ділянкою на землях водного фонду
виникає після встановлення меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання відповідного документа, що
посвідчує це право.

Право тимчасового користування
земельними ділянками на землях водного
фонду оформляється договором, який
укладається між відповідною Радою і
юридичною або фізичною особою.

Так, Гусинська сільська рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє територіальну громаду та
здійснює від її імені та в її інтересах
функції і повноваження місцевого
самоврядування на підставі Закону
України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування» (в редакції
чинній станом на момент укладення
спірного договору) матеріальною і
фінансовою основою місцевого
самоврядування є рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів,
позабюджетні цільові (в тому числі
валютні) та інші кошти, земля, природні
ресурси, що є у комунальній власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їхньої
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу
України у державній власності
перебувають усі землі України, крім
земель комунальної та приватної
власності. Право державної власності
на землю набувається і реалізується
державою через органи виконавчої влади
відповідно до повноважень, визначених
цим Кодексом.

Стаття 11 та стаття 12 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
укладення спірного договору)
закріплює, що розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом належить до
повноважень місцевих державних
адміністрацій, а розпорядження землями
територіальних громад - до повноважень,
зокрема, сільських рад.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу
України у комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Гусинська сільська рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє територіальну громаду та
здійснює від її імені та в її інтересах
функції і повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, іншими законами
та здійснює свою діяльність на
підставі Закону України «Про місцеве
самоврядування».

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України, який був
чинним на момент укладення спірного
договору, до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що Гусинська сільська рада
станом на момент прийняття рішення №4
від 08.02.2002 року була повноважним
суб'єктом права власності на землі
комунальної власності та дане рішення
на момент прийняття не суперечило
діючому законодавству у зв'язку з чим
воно є законним, а Гусинська сільська
рада мала повне право на укладання
договору оренди земельних ділянок.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що договір оренди ставка
від 29.03.2002 року укладений між
Гусінською сільською радою та ФГ
«Коньшин Роман Вікторович» було
укладено за погодженням з Головою
райдержадміністрації Куп`янського
району, про що свідчить печатка на
договорі оренди ставка від 29.03.2002 року
за підписом Радькова С.М.

Відповідно до п.2.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», вирішуючи
спори про визнання правочинів
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» (в редакції, що діяла на момент
укладення спірного додаткового
договору оренди) істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема, якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору
оренди землі є: план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

У разі, якщо договором оренди
землі передбачається здійснити заходи,
спрямовані на охорону та поліпшення
об'єкта оренди, до договору додається
угода щодо відшкодування орендарю
витрат на такі заходи.

Таким чином, Законом України «Про
оренду землі» визначено перелік
істотних умов договору оренди
земельної ділянки, відсутність яких є
підставою для визнання договору
недійсним.

Пунктом 5 «Порядку користування
землями водного фонду», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.05.1996 року №502, передбачено, що
право користування земельною ділянкою
на землях водного фонду виникає після
встановлення меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання
відповідного документа, що посвідчує
це право.

Матеріали справи свідчать, що договори
оренди (основний та додатковий) від
06.04.2010 року, укладені між Гусинською
сільською радою та ФГ «Коньшин Роман
Вікторович» з дотриманням вимог Закону
України «Про оренду землі», що
підтверджується землевпорядною
документацією щодо наданого в оренду
ставка.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, оскільки суд першої
інстанції, враховуючи вказівки Вищого
господарського суду України, викладені
у постанові від 31.07.2014 року, дослідив
належним чином факт правомірності
рішення №4 від 08.02.2002 року виконавчого
комітету Гусинської сільської ради та
договорів оренди (основного та
додаткового), що укладені Гусинською
сільською радою з Фермерським
господарством «Коньшин Роман
Вікторович» 29.03.2002 року та 06.04.2010 року, а
також, надав вірну оцінку щодо
наявності повноважень на укладення
договорів оренди.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її юридичною та
фактичною необґрунтованістю та
відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
наведені висновки колегії суддів, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
прокуратури Харківської області, яка
діє в інтересах держави в особі
Куп'янської районної державної
адміністрації не підлягає задоволенню,
а оскаржуване рішення господарського
суду Харківської області від 03.11.2014
року по справі №922/364/14 має бути
залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 91, 99, 101, п.1 ст. 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури
Харківської області залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.11.2014 року по
справі №922/364/14 залишити без змін.

Повний тест постанови складено 22
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.