ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.2014 Справа № 920/1755/14за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Терра",

м. Первомайський,
Харківська область

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Керамейя",
м. Суми

про стягнення 8292 грн. 13 коп.

Суддя Заєць С. В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

при секретарі судового засідання
Тимченко О. О.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 8 292
грн. 13 коп., в тому числі: 7 475 грн. 00 коп.
основна сума боргу, 817 грн. 13 коп. - 30 %
річних, а також судовий збір.

В судове засідання 18.11.2014 р. позивач
подав заяву про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої, в
зв'язку з погашенням відповідачем суми
основного боргу, що становить 7475 грн. 00
коп. просить стягнути з відповідача 817
грн. 13 коп. - 30% річних від простроченої
суми та судові витрати у сумі 1827 грн. 00
коп.

Відповідач під час судового розгляду
справи надав відзив на позовну заяву, в
якому зазначив, що основну суму боргу
сплачено відповідачем 17.10.2014 року - до
порушення провадження у справі,
зазначаючи, що це є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог в
цій частині. Стосовно позовних вимог в
частині стягнення 30 % річних від
простроченої суми зазначає про те, що
за правовою природою це є пенею, окрім
цього просить судові витрати покласти
на позивача.

Позивач 11.11.2014 р. надав заперечення на
відзив на позовну заяву, в якому
зазначив, що заявлена до стягнення сума
в розмірі 817 грн. 13 коп. є саме способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора у вигляді нарахування на
суму боргу 30 % річних від простроченої
суми боргу.

Представники сторін в судове засідання
не прибули, про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та надання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принцип
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази, господарський суд
встановив:

28 травня 2014 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Терра»
(позивач) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Керамейя»
(відповідачем) укладено Договір
поставки № 280514.

Відповідно до п. 1.1. Договору,
постачальник (позивач) в порядку та на
умовах визначених цим Договором,
виготовляє і поставляє - висівки
вівсяні, а покупець (відповідач)
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, прийняти і
оплатити таку продукцію.

Згідно з п. 1.2. договору поставка кожної
партії продукції здійснювалась на
підставі та у відповідності зі
Специфікацією погодженою Сторонами.

Відповідно до умов п. 2.2. Договору
поставки, розрахунок за договором
здійснювався по факту поставки
продукції. Датою поставки продукції
вважається дата, зазначена у
видатковій накладній.

Пунктом 3.2. Договору поставки
передбачено, що підтвердженням
прийняття Покупцем продукції є
підписана сторонами видаткова
накладна.

З матеріалів справи вбачається, що факт
отримання Відповідачем Продукції
підтверджується видатковою накладною
№ 944 від 29 травня 2014 року, яка підписана
та скріплена печатками обох сторін.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на виконання умов Договору
поставки № 280514 від 28.05.2014 р. Позивачем
було поставлено Відповідачу продукцію
власного виробництва на загальну суму -
7 475 (сім тисяч чотириста сімдесят п'ять)
гривень 00 грн., але відповідачем
зобов'язання щодо оплати Продукції
було порушено і станом на 09 жовтня 2014
року поставлена продукція на загальну
суму 7475,00 грн. була не оплачена.

В порядку досудового врегулювання
спору позивачем на адресу відповідача
було надіслано претензію вих. № 627 від
24.09.2014 року (яка була отримана
відповідачем 01.10.2014 р.), з проханням
оплатити суму заборгованості за
поставлену продукцію протягом трьох
днів ( а.с. 14-15).

З матеріалів справи вбачається, що
17.10.2014 року відповідно до платіжного
доручення № 5909 від 17.10.2014 року
відповідачем сплачену суму в розмірі
7475 грн. 00 коп., з зазначенням
призначення платежу - висівки згідно
рахунку 1247 від 28.05.2014 року, тобто
сплачено суму основного боргу.

Також відповідно до матеріалів справи
судом встановлено, що позовна заява №
671 від 09.10.2014 року була отримана через
канцелярію господарського суду 17.10.2014
року за вхідним № 26.83. та 17.10.2014
відповідно до автоматичного розподілу
сформовано справу № 920/1755/14,
призначено суддю Заєць С. В.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 20.10.2014 року порушене
провадження у справі і прийнято
позовну заяву до розгляду.

Отже судом, співставляючи дату
порушення провадження у справі - 20.10.2014
р. та дату проведення платежу
відповідачем - 17.10.2014 р. вбачається, що
сплата заборгованості здійснена до
порушена провадження у справі, тобто
борг в сумі 7475 грн. на момент винесення
ухвали про порушення провадження у
справі 20.10.2014 р. не існував.

Відповідно до ч. 3 п. 4.4. Постанови ВГСУ
від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» -
«Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі , то
зазначена обставина тягне за собою
відмову від позову. А не припинення
провадження у справі».

Таким чином, враховуючи факт погашення
боргу в розмірі 7475 грн. до порушення
судом провадження по даній справі, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

В обґрунтування позовних вимог в
частині стягнення 30 % річних від
простроченої суми позивач зазначає, що
відповідно п. 4.5 Договору сторони
передбачили, що у випадку прострочення
оплати, тобто прострочення виконання
грошового зобов'язання, Покупець
зобов'язаний сплатити Постачальнику 30 %
річних від простроченої суми за кожний
день прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим розрахунком, розмір 30 %
річних складає 817 грн. 13 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
зазначив, що дана вимога за правовою
природою не є 30 % річних, а є пенею.

Суд не погоджується з позицією
відповідача, оскільки частиною 1 ст. 549
ЦК України встановлено, що «неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання». Формами неустойки є
штраф і пеня. «Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання» (ч. 2 ст. 549 ЦК). «Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення зобов'язання» (ч. З ст. 549
ЦК). Водночас формулювання ст. 625 ЦК,
нарахування процентів орієнтує на
компенсаційний характер, а не штрафний
характер відповідних процентів. За
змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, нарахування 3 % (в
даному випадку за умовами договору 30 %)
річних уходять до складу грошового
зобов'язання та є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
(збитків) кредитора та отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Окрім цього, з матеріалів справи
вбачається, що сторонами при укладенні
договору п. 4.2 було передбачено як
можливість стягнення пені за невчасну
або неповну оплату продукції, так і п. 4.5
право стягнення 30 % річних за
прострочення оплати. Тобто сторонами
при укладені договору було обумовлено
в разі настання певних наслідків
можливість стягнення і штрафних
санкцій і відсотків річних, зазначені
положення договору не скасовані і є
чинними.

Тому, враховуючи, що право позивача на
стягнення з відповідача 30 % річних
передбачене умовами укладеного між
сторонами договору, господарський суд
вважає правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 817 грн.
13 коп. 30 % річних.

При розподілі сум судового збору, суд
не може погодитися з позицією
відповідача, викладену у відзиві на
позовну заяву, відповідно до якої
відповідач вважає, що дії позивача були
неправильні, зокрема, передчасно - до
закінчення строку розгляду заявленої
ним претензії, звернення до суду, що
призвели до виникнення даного судового
спору у частині сплати основного боргу
- 7475 грн. Натомість у претензії
позивачем був визначений триденний
термін для погашення заборгованості.
Тому, враховуючи, що спір між сторонами
виник в результаті неправомірних дій
відповідача, а саме, не своєчасної
оплати за поставлену продукцію,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
судовий збір покладає на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керамейя» (40020, м.
Суми, вул. Курська, 18, код 34327895) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терра» (64107, м.
Первомайський, вул. Учителька, 1-А, код
30150670) 817 грн. 13 коп. - 30 % річних, 183 грн. 00
коп. в рахунок відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

3. В інший частині позовних вимог щодо
стягнення заборгованості в сумі 7475 грн.
00 коп. - відмовити.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2014 року

Суддя С.В. Заєць