ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.
Справа № 918/1544/14

Суддя Романюк Р.В. розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТГА"

до Державного підприємства
"Мирогощанський державний іподром"

про стягнення 172 177 грн. 75 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача : Цимбалюк І.О.
(довіреність №01 від 03.11.2014 року)

від відповідача: Мартинов О.Ю.
(довіреність б/н від 03.11.2014року)

Обставини справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю "ТГА"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
Державного підприємства
"Мирогощанський державний іподром" про
стягнення 172 177 грн. 75 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що на підставі
Договору зберігання № 45 від 01.11.2011р.
відповідачу було передано на
зберігання майно, яке останнім
повернуто частково. З огляду на
зазначене, враховуючи, що за
твердженням позивача частина
переданого на зберігання майна
відсутня, останній просить суд
стягнути з відповідача 172 177 грн. 75 коп.
вартості цього майна, як збитки завдані
втратою (нестачею), переданого на
зберігання майна.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти даного
позову, зазначивши, що майно, передане
на зберігання позивачем, є в наявності,
а тому заявлені вимоги вважає
безпідставними.

Дослідивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2011р. між Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТГА"
(поклажодавець) та Державним
підприємством "Мирогощанський
державний іподром" (зберігач) було
укладено договір зберігання № 45 (а.с.
9-10), відповідно до умов якого
поклажодавець за умовами цього
Договору передає, а зберігач приймає на
відповідальне зберігання майно згідно
додатків до даного договору (пункт 1.1.
Договору).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що
передача-приймання майна на зберігання
проводиться протягом 1-го дня після
підписання даного договору на підставі
Акту здачі-приймання товару та
накладної на збереження.

Згідно пунктів 2.1.2. та 2.1.3 Договору,
зберігач видає на підтвердження
приймання майна акт здачі-приймання
товару та накладну на збереження.
Забезпечує повне збереження майна та
його використання згідно погоджених
між сторонами раціонів годівлі ВРХ.
Списання використаного для годівлі ВРХ
майна, що зберігається по даному
договору проводяться на підставі
актів.

Як вбачається з залучених до
матеріалів справи доказів, позивач на
виконання умов Договору передав
відповідачу наступне майно:

- по Акту № 1 від 01 листопада 2011р.:
пшениця 6 кл. (фуражна) в кількості 15 тон,
ячмінь в кількості 15 тон, кукурудза в
кількості 15 тон, сіно в кількості 40 тон,
силос в кількості 310 тон, солома в
кількості 50 тон, загальною вартістю - 163
150,00 грн. в т.ч. ПДВ 27 191,67 грн.;

- по Акту № 2 від 23 грудня 2011р.:
пшениця (фуражна) 6 кл. в кількості 30 тон,
ячмінь в кількості 30 тон, кукурудза в
кількості 30 тон, сіно в кількості 96 тон,
силос в кількості 854 тон, солома в
кількості 120 тон. загальною вартістю - 394
760,00 грн., в т.ч. ПДВ 64 793,33 грн.;

- по Акту № 3 від 23 грудня 2011р.:
пшениця (фуражна) 6 кл. в кількості 10,56
тон, ячмінь в кількості 10,56 тон,
кукурудза в кількості 10,56 тон, сіно в
кількості 31,7 тон, силос в кількості 400
тон, солома в кількості 38 тон. загальною
вартістю -162 122,00 грн., в т.ч. ПДВ 27 020,33 грн.

Всього було передано на зберігання:
пшениці - 55,56 тон, ячменю - 55,56 тон,
кукурудзи -55,56 тон, силосу - 1 564 тон, сіна
- 167,7 тон, соломи - 208 тон.

Зібрані у справі докази свідчать, що
відповідачем за накладними №№ 822, 866, 125,
127, 146, 149, 209, 489 (а.с. 17-24) повернуто
позивачу частину майна, а саме: пшениці
55,56 тон, ячменю 55,56 тон, кукурудзи 55,58
тон, сіна 167,7 тон, соломи 147,034 тон.

Доказів повернення 627,745 тон силосу та
60,966 тон соломи, переданих відповідачу
на зберігання згідно Договору, суду не
подано і факт неповернення зазначеного
майна не заперечується представником
відповідача, присутнім в судовому
засіданні.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно положень ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання. Якщо строк
зберігання у договорі зберігання не
встановлений і не може бути визначений
виходячи з його умов, зберігач
зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення (ч. 1-2 ст. 938 ЦК України).

Як вбачається з укладеного між
сторонами Договору, строк на який майно
передається на зберігання сторони не
обумовили, а тому позивач звернувся до
відповідача з листами № 01 від 01.10.2014р.
та № 05 від 05.12.2014р. про повернення майна.

Відповідно до вимог ст. 949 ЦК України,
зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

Обов'язок щодо повернення майна
сторони також визначили в п. 2.1.8
Договору, згідно якого зберігач
зобов'язаний повернути невикористане
майно на вимогу поклажедавця протягом
2-х днів.

Як встановлено судом, станом на день
прийняття рішення, майно: 627,745 тон
силосу та 60,966 тон соломи позивачу не
повернуто.

В позовній заяві позивач зазначає, що
вказане майно у відповідача відсутнє, а
тому посилаючись на ст. 951 ЦК України,
просить суд стягнути з відповідача
збитки у розмірі вартості переданого
на зберігання та неповернутого майна,
що складає 172 177 грн. 75 коп.

Статтею 951 ЦК України встановлено, що
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:

- у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі
її вартості;

- у разі пошкодження речі - у розмірі
суми, на яку знизилася її вартість.

Пунктами 4.2. та 4.3 Договору сторони
також обумовили, що зберігач несе
відповідальність перед поклажодавцем
у випадку втрати, знищення, псування
майна. Зберігач відповідає перед
поклажодавцем лише у випадку псування
майна внаслідок умислу або грубої
необережності.

Разом з тим, як встановлено під час
судового розгляду справи та вбачається
з залучених до матеріалів доказів
(складських довідок, наказу № 13-а: а.с.
39-41, 63), на складах відповідача
обліковуються силос та солома в
кількості, яка значно перевищує ту яка
передана згідно Договору позивачем та
не повернута на його вимогу.

Доказів відсутності у відповідача
майна (втрати або нестачі) чи його
пошкодження, позивачем суду не подано.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

За загальним правилом, у разі порушення
цивільного права чи інтересу у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного засобу
захисту, який залежить від виду
порушення та від наявності чи
відсутності між сторонами
зобов'язальних правовідносин.
Потерпіла особа обирає саме той засіб
захисту, який відповідає характеру
порушення його права чи інтересу.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ст. 16 ЦК України
(зокрема примусове виконання обов'язку
в натурі).

За таких обставин, за відсутності
доказів втрати (нестачі) чи пошкодження
майна, переданого відповідачу на
зберігання згідно Договору, суд дійшов
висновку, що обраний позивачем спосіб
захисту свого інтересу (відшкодування
збитків у розмірі втраченого майна) є
безпідставним та суперечить загальним
засадам цивільного законодавства, а
тому в позові суд відмовляє з
покладенням судових витрат на позивача
у справі.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст.
49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
Романюк Р.В.