м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом публічного
акціонерного товариства «Рівнеазот»
До відповідача дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії
Про визнання недійсним
договору поставки природного газу №
06/09-2055 від 23.12.2009
Суддя Ковтун С.А.
Представники сторін:
від позивача не з'явились
від відповідача Рябова Г.В. (за
Обставини справи:
До господарського суду міста Києва
звернулося з позовом публічне
акціонерне товариство «Рівнеазот» до
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про визнання
недійсним договору 06/09-2055 від 23.12.2009.
За твердженням позивача, положення
спірного договору, які передбачають
можливість використання придбаного за
ним природного газу винятково для
власних потреб, обмежують права
позивача щодо вільного розпорядження
майном. Оскільки дане право надано
законом, договір, на думку позивача,
підлягає визнанню недійсним.
Суд своєю ухвалою від 24.11.2014 порушив
останньої призначив на 24.11.2014.
Відповідач у наданих суду поясненнях
позовні вимоги відхилив, зазначивши, що
твердження позивача не відповідають
дійсності, оскільки за п. 4.2 договору
право власності на газ переходить від
постачальника до покупця в пунктах
приймання-передачі, а після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і бере на себе всю
відповідальністю, пов'язану з правом
Розглянувши надані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:
23.12.2009 між дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
(постачальником) та відкритим
акціонерним товариством «Рівнеазот»
(покупцем) укладено договір поставки
природного газу №06/09-2055 (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1. Договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти від
постачальника та оплатити природний
газ (надалі - газ), в обсязі, зазначеному
в статті 2 цього Договору.
Постачальник передає за цим Договором
газ імпортованого походження,
отриманий за договором поставки
природного газу між НАК «Нафтогаз
України» та постачальником (п. 1.2
Згідно з п. 1.3 Договору покупець приймає
за цим Договором газ виключно для своїх
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу
України, зазначено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та правочини.
Основною особливістю цивільних
правовідносин є те, що вони засновані
на рівності, автономії волі, майновій і
організаційній відокремленості її
суб'єктів. Саме таким чином
реалізується свобода договору (ст. 627 ЦК
України), яка виявляється, перш за все, у
вільному волевиявленні сторін.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Частинами 1-4 ст. 180 Господарського
кодексу України визначено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. При укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.
Сторони досягли згоди щодо предмету
Договору, кількості газу, ціни та
Передбачене п. 1.3 Договору положення
щодо мети придбання покупцем газу -
виключно для своїх потреб, є нічим
іншим як встановленням цільового
характеру використання придбаного
майна, тобто способу його використання.
Можливість надання способу
використання майна статусу умови
договору є проявом договірної свободи.
Позивач помилково ототожнює це з
обмеженням його права щодо
розпорядження майном, оскільки саме
він на власний розсуд, уклавши Договір
з даним формулюванням, реалізував своє
право на вільне волевиявлення (свобода
договору) та задекларував свої дії щодо
придбаного майна як його власника.
Договір не врегульовує правовідносини,
що виникнуть після набуття позивачем
права власності на майно, що свідчить
про безпідставність доводів
останнього про обмеження його права
Жодних обставин, які би свідчили про
наявність дефектів волі чи
волевиявлення, або їх відсутність, суду
Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою та шостою
статті 203 Цивільного кодексу України.
Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. Зокрема, зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства
(частина 1 статті 203 Цивільного кодексу
України). Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі
(частина 3 статті 203 Цивільного кодексу
України). Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(частина 5 статті 203 Цивільного кодексу
Згідно нормами статті 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).
Позивач не довів наявність підстав, з
якими закон пов'язує недійсність
Договору, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позову.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд
В задоволені позову відмовити
Рішення підписано 18.12.2014.

СуддяС. А. Ковтун