ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" грудня 2014 р.Справа № 916/4379/14

За позовом: приватного підприємства
"ІНГУС ОЙЛ"

до відповідача: фермерського
господарства "ВЕСНА"

про стягнення 192 486,89 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Конопльова Р.У. - адвокат

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, приватне
підприємство "ІНГУС ОЙЛ", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
фермерського господарства "ВЕСНА" 192
486,89 грн., 77 744,39 грн. - основний борг, 14 297,65
грн. - пеня, 31 049,99 грн. - штраф, 2 333,02 грн. -
3% річних, 1 728,66 грн. - інфляційні збитки,
65 333,18 грн. - збитки у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 03.11.2014р. позовну заяву
(вх.№4490/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/4379/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

12 серпня 2013р. між приватним
підприємством "ІНГУС ОЙЛ" (Продавець) та
фермерським господарством "ВЕСНА"
(Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу ПММ №243, згідно умов п.1.
якого Продавець зобов'язується
передати у власність, а Покупець
прийняти і сплатити наступні
паливно-мастильні та інші матеріали,
надалі "Товар".

Відповідно до п.2.2. Договору термін
оплати: Покупець оплачує товар на
протязі 2 (двох) календарних днів, з
моменту відвантаження. Датою оплати є
дата надходження грошових коштів на
розрахунковий рахунок Продавця.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору встановлено,
що В разі порушень умов оплати,
відповідно п.2.2. цього Договору,
Покупець сплачує Продавцеві пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості відвантаженого, але не
оплаченого товару за кожен день
прострочення, яка діяла в період, за
який сплачується пеня. Пеня
нараховується до повного виконання
Покупцем своїх зобов'язань по сплаті
товару. В разі прострочення оплати
товару в терміни, які обумовлені п.2.2.
цього Договору більш ніж на 5 (п'ять)
банківських днів. Покупець сплачує на
користь Продавця штраф у розмірі 20% від
вартості товару за кожен випадок
такого прострочення.

Цей Договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31 грудня 2013
року, а в частині виконання грошових
зобов'язань - до їх повного виконання
(п.4.1. Договору).

На виконання умов вищенаведеного
договору купівлі-продажу, позивач в
період з 08.10.2013р. по 24.12.2013р. здійснив
відвантаження товару відповідачу на
загальну суму 155 249,95 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №1127 від 08.10.2013р. на суму 50
005,56 грн., №1369 від 24.12.2013р. на суму 105 244,39
грн., які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені їх
печатками, товарно-транспортними
накладними від 08.10.2013р., від 24.12.2013р.
№Р1369, довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей, проте
відповідачем, оплату вартості
отриманого товару було здійснено
частково в сумі 77 505,56 грн., внаслідок
чого за ним утворилась заборгованість
в сумі 77 744,39 грн.

16.09.2014р. позивач звернувся до
відповідача з гарантійним листом,
відповідно до якого гарантував
здійснити оплату отриманого від
позивача дизельного палива в строк до
15.10.2014р., проте як зазначає позивач та не
спростував позивач свій обов'язок з
оплати отримнаого дизельного палива не
виконав.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу ПММ №243 від 12.08.2013р. в
частині оплати отриманого дизельного
палива і стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому ( п.1 ст. 656
Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві та не спростованого
відповідачем, останнім в порушення
вищезазначених приписів чинного
законодавства України та договору -
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого від позивача дизельного
палива на загальну суму 155 249,95 грн.
проведена частково, внаслідок чого за
відповідачем утворився борг, який
позивачем зазначений в розмірі - 77 744,39
грн., у зв'язку з чим стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сума боргу за отримане
дизельне паливо, встановлений судом в
розмірі 77 744,39 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача
14297,65 грн. пені, 31 049,99 грн. - штрафу, 2333,02
грн. - 3% річних, 1 728,66 грн. - інфляційних
збитків, 65 333,18 коп. - збитків у
зв'язку зі зміною (збільшенням)
офіційного курсу гривні до долару США.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних,
суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
купівлі-продажу.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 2 333,02 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій
за господарське правопорушення може
заявити учасник господарських
відносин, права чи законні інтереси
якого порушено, а у випадках,
передбачених законом, - уповноважений
орган, наділений господарською
компетенцією.

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

З огляду на встановлений судом факт
порушення грошового зобов'язання
відповідачем, суд дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог про застосування наслідків
такого порушення у вигляді стягнення
неустойки (пені).

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до приписів договору 14
297,65 грн. пені, нараховану за
несвоєчасну оплату вартості
отриманого від позивача дизельного
палива, при цьому судом встановлено що
наданий позивачем розрахунок пені
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим, стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума пені
в розмірі 14 297,65 грн.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційних збитків, суд зазначає
наступне:

Системний аналіз законодавства
України свідчить, що обов'язок боржника
відшкодувати кредитору причинені
інфляцією збитки з нарахуванням
процентів річних, випливає з вимог ст.625
Цивільного кодексу України.

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

У зв'язку з тим, що в країні відбулись
інфляційні процеси, то позивач має
право на збереження реальної величини
грошових коштів, строк оплати яких
настав, але не сплачених.

Перевіривши розрахунок позивача
інфляційних збитків в сумі 1 728,66 грн.,
судом встановлено, що його здійснено
належним чином, у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму інфляційних збитків в
розмірі заявленому позивачем, тобто в
сумі 1 728,66 грн.

Досліджуючи розрахунок позовних вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 20% штрафу, який нараховано
через прострочення оплати отриманого
дизельного палива, суд зазначає
наступне:

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарську відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарський санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Також у п.4 ст.231 вказаного Кодексу
встановлено, що у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Так, згідно п. 3.3. договору, В разі
прострочення оплати товару в терміни,
які обумовлені п.2.2. цього Договору
більш ніж на 5 (п'ять) банківських днів.
Покупець сплачує на користь Продавця
штраф у розмірі 20% від вартості товару
за кожен випадок такого прострочення.

Отже, укладаючи договір
купівлі-продажу, сторони узгодили міри
відповідальності, що узгоджується із
свободою договору, встановленою ст.627
Цивільного кодексу України.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст.610 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідно до матеріалів
справи є очевидним, що відповідач
прострочив виконання обов'язку з
оплати продукції, це обумовлює
правомірність застосування до
останнього господарських санкцій,
передбачених п.3.3. договору.

Перевіривши розрахунок позивача
штрафу в сумі 31 049,99 грн. судом
встановлено його відповідність
вимогам чинного законодавства, його
розрахунок здійснений позивачем
належним чином, у зв'язку з чим,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума штрафу в
розмірі 31 049,99 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про
стягнення з відповідача 65 333,18 грн. -
збитків у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США, суд зазначає наступне:

Пунктом 3.7. Договору встановлено, що у
випадку порушенням строків оплати
Продавець має право стягнути з Покупця
суму збитків, у зв'язку з із зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США, яка розраховується від
заборгованості за відвантажений товар
за формулою: S=((С*Ао)/А1)-С

- S - сума заборгованості, яка
підлягає сплаті Покупцем;

- С - ціна відвантаженого, але не
сплаченого товару;

- А1 - офіційний курс гривні до
долару США на дату поставки Товару;

- Ао - офіційний курс гривні до
долару США на дату пред'явлення вимоги
про повернення заборгованості. При
цьому сторони приймають офіційний курс
гривні до долару США встановлений
Національним банком України.

Досліджуючи дану вимогу позивача, суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою збитки у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США не є збитками в розумінні
Господарського кодексу України, а є
курсова різниця між доларом США та
гривнею, застосування якої обумовлено
сторонами у договорі.

Згідно п.4 наказу Міністерства фінансів
України від 10.08.2000р. №193 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку" Вплив змін
валютних курсів курсова різниця - це
різниця між оцінками однакової
кількості одиниць іноземної валюти при
різних валютних курсах.

Оскільки сторонами у належній формі
досягнуто згоди щодо можливості зміни
обумовленої ціни у визначених ними
випадках та визначено спосіб перегляду
ціни відповідно до формули, з якою
вираховується зміна ціни і така
домовленість відповідає приписам
чинного Законодавства України, з
огляду на значне збільшення курсу
продажу іноземних валют до гривні в
період існування боргу, позовна вимога
про стягнення з відповідача 65 333,18 грн.
збитків у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США - підлягає судом
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги приватного
підприємства "ІНГУС ОЙЛ", у зв'язку з чим
стягненню з фермерського господарства
"ВЕСНА" на користь позивача підлягає 77
744,39 грн. основного боргу, 14 297,65 грн.
пені, 31 049,99 грн. штрафу, 2 333,02 грн. 3%
річних, 1 728,66 грн. інфляційних збитків,
65 333,18 грн. збитків у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США.

У відповідності до абз.1 п.1 Постанови
пленуму ВГСУ "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" від 21 лютого 2013 року №7 із
змінами і доповненнями, внесеними
постановою пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №9 відповідно до розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК) судовими
витратами є витрати сторін та інших
учасників судового процесу в
господарському суді, які пов'язані з
розглядом справи і складаються з:
судового збору; сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом; витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження; оплати послуг
перекладача, адвоката; інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Склад
судових витрат не є вичерпним, і оцінка
тих чи інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи.

Таким чином стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає сума витрат
на послуги адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору, а саме 3 849,73 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства "ІНГУС
ОЙЛ" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фермерського господарства
"ВЕСНА" (66143, Одеська обл., Балтський
район, с. Оленівка, код ЄДРЮОФОП 22496384) на
користь приватного підприємства "ІНГУС
ОЙЛ" (67531, Одеська обл.,
Комінтернівський район, с. Кордон, вул.
Центральна, буд. 36, код ЄДРЮОФОП 36143790) 77
744 (сімдесят сім тисяч сімсот сорок
чотири) грн. 39 коп. - основного боргу, 14 297
(чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто
сім) грн. 65 коп. - пені, 31 049 (тридцять одна
тисяча сорок дев'ять) грн.99 коп. - штрафу,
2 333 (дві тисячі триста тридцять три) грн.
02 коп. - 3% річних, 1 728 (одна тисяча сімсот
двадцять вісім) грн. 66 коп. - інфляційних
збитків, 65 333 (шістдесят п'ять тисяч
триста тридцять три) грн. 18 коп. -
збитків у зв'язку зі зміною
(збільшенням) офіційного курсу гривні
до долару США, 10 000 (десять тисяч) грн. 00
коп. витрат на оплату послуг адвоката, 3
849 (три тисячі вісімсот сорок дев'ять)
грн. 73 коп. - витрат на оплату судового
збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
23.12.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський

Повне рішення складено 23 грудня 2014 р.