ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа № 914/3489/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Бортник О.Ю. при секретарі
судових засідань Бобаку Т.О., розглянув
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства (надалі - ПАТ) «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ,

до відповідача Львівського
комунального підприємства (надалі -
ЛКП) «Залізничнетеплоенерго», м. Львів,

про стягнення 13200135,46 грн.

За участю представників:

від позивача - Єфременко О.О. -
представник,

від відповідача - Охріменко В.В. -
представник,

Суть спору: ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ, звернулось до
господарського суду Львівської
області з позовом про стягнення з ЛКП
«Залізничнетеплоенерго», м. Львів,
10388891,71 грн. заборгованості, 868637,32 грн.
пені, 542075,82 грн. 3% річних, 1400530,60грн.
інфляційних та судового збору у справі.
Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем умов
Договору № 114/2012-БО купівлі-продажу
природного газу від 05.07.2012 р., а також
нормами ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України,
ст.ст. 193, 231 ГК України. Згодом позивачем
подано заяву про зміну предмету позову,
в якій він просить стягнути з
відповідача 10388891,71 грн. боргу, 868637,32 грн.
пені, 542075,82 грн. трьох процентів річних,
1400530,6 грн. інфляційних та додатково
заявив вимогу про стягнення 906518,49 грн. 7
відсотків штрафу. Позивачем подано
суду 10.11.2014 р. заяву про збільшення
розміру вказаних змінених позовних
вимог до 10388891,71 грн. заборгованості,
868637,32 грн. пені, 577938,85 грн. трьох
процентів річних, 1494845,98 грн.
інфляційних, 906518,49 грн. штрафу.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю.

Відповідач у відзивах вказує на
допущені позивачем арифметичні
помилки, зазначає, що вимоги про
стягнення пені заявлено поза строком
позовної давності, зазначає, що штраф,
передбачений ч. 2 ст. 231 ГК України (7 %
штрафу), застосовується виключно за
прострочення поставки товарів,
вказаний штраф обчислено відповідачем
також з арифметичними помилками. У
клопотанні від 03.12.2014 р. відповідач
просить зменшити розмір пені на 99 %,
посилаючись на скрутне матеріальне
становище.

Позивач проти зменшення розміру пені
заперечив, посилаючись на те, що
фінансове становище його підприємства
також є скрутним, відповідачу
реалізовувався ввезений на митну
територію України з іноземних держав
газ, розрахунки за який
здійснюватимуться в іноземній валюті.

Розгляд справи відкладався з підстав,
наведених в ухвалі суду від 04.11.2014 р. У
судових засіданнях оголошувались
перерви. Ухвалою суду від 25.11.2014 р.
продовжено строк розгляду спору.

Суд не приймає до уваги та відмовляє у
розгляді та задоволенні заяви про
зміну предмета позову в частині вимоги
про стягнення 7 % штрафу. Вимоги заяви
про зміну предмета позову в частині
стягнення заборгованості, пені, трьох
процентів річних та інфляційних є
тотожними позовним вимогам. Вказаною
заявою позивачем не змінено предмет
позову, у ній заявлено нову позовну
вимогу про стягнення 7 % штрафу у
розмірі 906518,49 грн. на підставі п. 7.2.
Договору додатково до позовних вимог,
які вказані у позові. Однак, ст. 22 ГПК
України та законодавством України таке
право стороні не надано. Приписи ГПК
України не містять норм, які б
передбачали право сторони на
доповнення позовних вимог шляхом їх
збільшення з підстав, які не були
заявлені у первісному позові. Такий
висновок суду відповідає висновкам
Львівського апеляційного
господарського суду, викладеним у його
постанові від 27 березня 2013 р. у справі №
3/231 (10). Посилання відповідача на те, що
вказана позовна вимога є зміною
предмета позову, оскільки у позовній
заяві позивач посилався на норми п. 7.2.
Договору, необґрунтовані. У позовній
заяві позивач просив стягнути на
підставі п. 7.2. лише пеню. Штраф та пеня є
видами неустойки, стягнення неустойки
регулюється нормами ст.ст. 549-552 ЦК
України. При цьому пеня та штраф
регулюються різними нормами ЦК
України, зокрема ч. 2 ст. 549 ЦК України та
ч. 3 ст. 549 ЦК України. За своєю правовою
природою вказані види неустойки є
різними правовими інститутами. Відтак,
заява позивача про зміну предмета
позову направлена на одночасну зміну
предмета і підстав позову в цій
частині, що не допускається. У разі
подання позивачем такої заяви
господарський суд повинен відмовити в
її задоволенні, приєднати цю заяву до
матеріалів справи та зазначити про цю
відмову у описовій частині рішення,
розглянути по суті раніше заявлені
позовні вимоги (п. 3.12. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26 грудня 2011 р.).

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі докази, господарський
суд Львівської області дійшов
висновку, що позов, з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог,
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 625, 629
Цивільного кодексу України суб"єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов"язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від зобов"язання
не допускається. Договір є обов'язковим
до виконання сторонами. У разі
порушення зобов"язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Між сторонами у справі 05.07.2012 р.
укладено договір за № 114/2012-БО
купівлі-продажу природного газу. На
виконання цього договору позивач
згідно з наявними у матеріалах справи
актами приймання-передачі природного
газу за період з серпня 2012 р. по грудень
2012 р. поставив відповідачу природний
газ вартістю 21202512,31 грн. Відповідач за
отриманий природний газ розрахувався
частково, сплативши 10813620,6 грн. Сторони
у Договорі дійшли згоди, що оплата за
газ здійснюється грошовими коштами
шляхом 100 % поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу. У
матеріалах справи відсутні та
відповідачем на вимоги суду не подані
докази, які б спростовували наявність
його заборгованості перед позивачем у
розмірі 10388891,71 грн. або свідчили про
добровільне погашення цього боргу.
Відтак, 10388891,71 грн. підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

З огляду на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано заявлено до стягнення на
підставі ст. 625 ЦК України 577737,78 грн.
трьох процентів річних за період
прострочення виконання грошового
зобов'язання з 14.11.2012 р. по 03.10.2014 р. та
1491148,58 грн. інфляційних за період
прострочення виконання грошових
зобов'язань з грудня 2012 р. по серпень 2014
р. Решта позовних вимог в частині
стягнення 3 % річних та інфляційних
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем необґрунтовано включено в
період часу, за який здійснюється
стягнення трьох процентів річних, дні
фактичної сплати заборгованості. При
обчисленні інфляційних нарахувань з
заборгованості за спожитий у листопаді
2012 р. газ, позивачем необґрунтовано
нараховувались інфляційні на
інфляційні (на борг з урахування
інфляції за попередній місяць).

Позовні вимоги в частині стягнення
пені на підставі п.п. 7.2., 9.3. Договору
підлягають задоволенню частково, в
сумі 867631,98 грн., оскільки позивачем
необґрунтовано включено в період часу,
за який здійснюється стягнення пені,
день фактичної сплати 15.11.2012 р. 200000 грн.
заборгованості, що суперечить п. 1.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від 17
грудня 2013 р. Позивачем не пропущено
строків позовної давності, визначених
відповідно до норм ст. 259 ЦК України, у
пункті 9.3. Договору.

Клопотання позивача про зменшення
розміру пені на 99 % в зв'язку з його
скрутним матеріальним становищем
задоволенню не підлягає. Позивач
відповідно до відомостей поданого ним
звіту про фінансові результати за 2013 р.
перебуває у не менш скрутному
фінансовому становищі. Крім цього, як
вбачається з п. 1.1. Договору № 114/2012-БО,
позивач поставляв відповідачу, у тому
числі й ввезений на митну територію
України природний газ, розрахунки за
який здійснюються у іноземній валюті. З
огляду на викладене, враховуючи
нестабільність національної валюти
України, суд не вбачає підстав для
висновку про наявність виняткового
випадку для того, аби скористатись
наданим йому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
правом зменшувати розмір неустойки,
яка підлягає стягненню з відповідача.

Заперечення відповідача про те, що
позивачем необґрунтовано не враховано
цільових призначень платежів, які
вказував у своїх платіжних документах
відповідач, а відтак завищено розмір
пені та трьох процентів річних,
спростовуються положеннями п. 6.3.
Договору. Вказаним пунктом Договору
позивачу надано право зарахувати
кошти, що надійшли від відповідача, не
відповідно до вказаного ним
призначення платежу, а як погашення
заборгованості за газ, поставлений у
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Посилання
відповідача на те, що строки оплати
поставленого йому газу не могли
настати до 14 числа місяця, наступного
за місяцем поставки газу, оскільки акт
приймання-передачі газу, спожитого у
вересні 2012 р., підписаний 26 листопада 2012
р., а акт приймання-передачі газу,
спожитого у жовтні 2012 р., підписаний 27
листопада 2012 р., необґрунтовані.
Пунктом 3.4. договору встановлено
обов'язок відповідача до 5-го числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, подавати позивачу підписані та
скріплені печатками позивача та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу. Відтак, несвоєчасне виконання
відповідачем взятих на себе за
договором зобов'язань з підписання та
передачі актів приймання-передачі не
може бути підставою для звільнення
його від відповідальності за
несвоєчасний розрахунок за спожитий
ним природний газ. До того ж п. 6.1.
договору не ставить у залежність
настання строку оплати спожитого газу
від дати підписання актів
приймання-передачі спожитого газу.
Такий висновок суду відповідає
висновку Вищого господарського суду
України, викладеному у його постанові
від 11 липня 2013 р. у справі № 5021/1407/12.

На підставі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського
комунального підприємства
«Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів,
вул. С. Петлюри, буд. 4А, )
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ
200771,71 грн. заборгованості, 577737,78
грн. трьох процентів річних, 1491148,58 грн.
інфляційних, 867631,98 грн. пені та 73053,12 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

5. Рішення може бути оскаржене до
Львівського апеляційного
господарського суду в порядку,
встановленому розділом ХІІ ГПК
України.

Повне рішення складено 12.12.2014 р.

Суддя
Бортник О.Ю.