ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 925/1765/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від прокуратури: Нестеренко О.Л.

від позивача: Луговський О.С. - за
довіреністю;

від відповідача: Іщенко Н.Л. - за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за

позовом прокуратури міста Черкаси в
інтересах держави в особі Виконавчого
комітету Черкаської міської ради до
фізичної особи-суб"єкта
підприємницької діяльності Сутули
Андрія Григоровича

про стягнення 9 244,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою м. Черкаси в
інтересах держави в особі виконавчого
комітету Черкаської міської ради
заявлено позов про стягнення з
відповідача 9 244,37 грн. боргу, з яких 6 284,92
грн. - основний борг, 2 123,75 грн. пені, 436,81
грн. інфляційних збитків, 398,89 грн. як 3%
річних за порушення виконання
укладеного між сторонами договору № 110
від 19.08.2010 року на тимчасове
користування місцем (для розміщення
рекламних засобів та встановлення
пріоритету на їх розміщення), яке
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Черкаси або
повноваження щодо розпорядження яким
здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Черкаси.

В судовому засіданні
представники прокуратури та позивача
свої позовні вимоги підтримали
повністю і позов просять задовольнити.

Представник відповідача просить
позов задовольнити лише частково -
вважає безпідставним нарахування
основного боргу в сумі 2 146,34 грн. через
сплив терміну позовної давності,
просить зменшити суму пені до
стягнення лише 150,00 грн., звільнити
відповідача від сплати інфляційних та
процентів річних повністю через
складний фінансовий стан та
інвалідність відповідача, а також
розстрочити та відстрочити стягнення
заборгованості.

Заслухавши доводи і пояснення
представників сторін, прокурора та
дослідивши наявні у справі документи,
суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

З матеріалів справи вбачається
наступне:

19.08.2010 року між сторонами по справі було
укладено договір № 110 на тимчасове
користування місцем (для розміщення
рекламних засобів та встановлення
пріоритету на їх розміщення), яке
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Черкаси або
повноваження щодо розпорядження яким
здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Черкаси.

За умовами цього договору позивач
надає відповідачу тимчасово у платне
користування місця, які перебувають у
комунальній власності територіальної
громади м. Черкаси, для розповсюдження
зовнішньої реклами на спеціальних
конструкціях, які знаходяться у
відповідача на законних підставах
(розділ 2 договору).

У відповідності до розділу 4 договору
плата за користування місцем вноситься
відповідачем щомісячно до 10 числа
місяця на користь позивача згідно
тарифів, затверджених виконкомом
Черкаської міської ради.

Згідно додатку 1 до договору, з часу
його укладення відповідач на користь
позивача щомісячно сплачує 534,00 грн. за
розміщення стаціонарних
великогабаритних спеціальних
односторонніх рекламних засобів по
вул. 30-річчя Перемоги, 18 та по вул.
Благовісній, 455 у м. Черкаси.

01.04.2013 року сторонами договору внесено
до нього зміни (а.с. 15), якими визначено,
що з 01.04.2013 року відповідач на користь
позивача за розміщення вказаних
конструкцій сплачує 984,56 грн. щомісячно.

З пояснень сторін вбачається, що
договір № 110 від 19.08.2010 року сторонами
виконується. Доказів припинення дії
договору чи визнання його недійсним у
справу не надано.

Зобов'язання у відповідності з ст. 526
Цивільного Кодексу України та ст. 193
Господарського Кодексу України
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

За доводами та розрахунками позивача,
за відповідачем рахується
заборгованість за щомісячними
платежами по договору в розмірі 6 284,92
грн. за період з січня по вересень 2014
року (а.с. 18).

З цих підстав суд не погоджується із
доводами відповідача про те, що
позивач неправомірно нарахував і
стягує борг за період з серпня 2010 року,
тобто поза межами трирічного строку
позовної давності, яку просить
застосувати відповідач до позовних
вимог в частині основного боргу.

Згідно розрахунку основного боргу (а.с.
18) у відповідача малася переплата по
договору № 110 від 19.08.2010 року у
листопаді та грудні 2013 року, що
говорить про те, що всі платежі, які
передували цим місяцям відповідачем
вже повністю сплачені. Тому позивач не
стягує з відповідача борг починаючи з
серпня 2010 року. Внесення до розрахунку
всіх періодів по договору потрібно
було позивачу лише для розрахунку пені.

Розрахунок боргу відповідача за період
січня-вересня 2014 року у розмірі 6 284,92
грн. (984,56 грн. щомісячно) - позивачем
зроблено вірно. Доказів проведення
повного розрахунку за цим боргом
відповідач суду не надав.

За доводами позивача, сплата
відповідачем у жовтні та листопаді 2014
року коштів у сумі 1320,00 грн. та 1778, 00 грн.
відповідно ( а.с. 48-49) не впливають на
розрахунок боргу за позовними
вимогами, оскільки позивач зарахував
їх у поточні платежі відповідача по
договору № 110 від 19.08.2010 року, борг за
якими не входить до позовних вимог, а
також за іншими договірними
зобов'язаннями між сторонами.

Доказами того, що сторони не враховують
сплачені відповідачем кошти у сумі
1320,00 грн. та 1778, 00 грн. в рахунок
погашення боргу за позовними вимогами
є також і підписання обома сторонами
акту звірки розрахунків станом на
04.12.2014 року, в якому не фігурують ці
кошти, як враховані в оплату боргу за
період до вересня 2014 року включно. З
урахуванням суми нарахованої пені, за
актом звірки розрахунків від 04.12.2014
року відповідач підтвердив існування
боргу перед позивачем в розмірі 6 807,45
грн., тобто, так як і розрахував позивач
при поданні позову (а.с. 18).

З цих підстав, оскільки відповідач не
надав суду доказів проведення
розрахунку за основним боргом, то до
примусового стягнення з відповідача на
користь позивача належить 6 284,92 грн.
плати за розміщення стаціонарних
конструкцій (рекламних засобів) за
період січня-вересня 2014 року на
підставі договору № 110 від 19.08.2010 року.

Строк виконання зобов'язання по
внесенню вказаних щомісячних платежів
для відповідача вже є таким, що настав.
Доказів існування між сторонами спору
з приводу якості виконання договору з
боку позивача по справі - суду не
надано.

Позивач також просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 2 123,75 грн.,
розрахованої за період з серпня 2010 року
по вересень 2014 року (а.с. 19-21).

На запитання суду представник
відповідача уточнила, що вона просила
застосувати строк позовної давності
лише до вимоги про стягнення основного
боргу.

У відповідності до п. 5.1. договору № 110
від 19.08.2010 року, за несплату або
несвоєчасну сплату коштів за умовами
договору відповідач на користь позивач
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення від суми простроченого
платежу.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування пені припиняється через
шість місяців після виникнення права
на пеню, а до стягнення пені
застосовується річний строк позовної
давності.

У відповідності до ст.549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3
ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В судовому засіданні було перевірено
нарахування пені за програмою Ліга і
суд визнає її нарахування правомірним.
До стягнення пені, інфляційних та
процентів річних відповідач не
просила застосувати строк позовної
давності.

Представник відповідача направленим
суду клопотанням просить суд зменшити
пеню до стягнення лише 150,00 грн.
враховуючи те, що відповідач має тяжкий
фінансовий стан (збитковість
діяльності за період 2010-2013 років),
регулярно виконував послуги по
безоплатному розміщенню реклами без
отримання за це коштів, а сам
відповідач є інвалідом дитинства
другої групи по життєво. На утриманні
відповідача перебувають непрацююча
дружина і малолітня дитина. Також
відповідач просить врахувати, що і його
мати, якій він зобов'язаний надавати
допомогу, отримує мінімальну пенсію і
сама утримує чоловіка, який переніс три
тяжкі інсульти та не може себе сам
обслуговувати.

З розрахунків позивача вбачається, що
відповідач постійно сплачує свою
заборгованість за договором № 110, хоча
не у повному обсязі та із затримками,
але не ухиляється від виконання
зобов'язання.

У відповідності до ст. 83 ГПК України при
прийнятті рішення суд може зменшувати
у виняткових випадках суму нарахованих
штрафу і пені за порушення
зобов'язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Позивач не доводить, що внаслідок
порушення відповідачем строків
внесення щомісячних платежів за
договором № 110 від 19.08.2010 року він має
збитки та не обґрунтовує їх суму.

З урахуванням всіх обставин справи та
інвалідності відповідача, суд вважає,
що суму пені, нарахованої до стягнення,
слід обмежити до суми у розмірі 150,00
грн., які і стягнути примусово з
відповідача.

Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача інфляційні
втрати та 3% річних із простроченої
суми боргу до сплати.

У відповідності до ст. 625 ЦК
України, у випадку прострочення
грошового зобов'язання боржник на
вимогу кредитора повинен сплатити
інфляційні втрати на суму боргу та 3%
річних із простроченої суми, якщо
більший розмір процентів не
встановлено договором.

Оскільки така відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
встановлена законом, то не має
значення, чи передбачена вона умовами
договору між сторонами.

За розрахунками позивача, за
період з серпня 2010 року по вересень 2014
року загальна сума нарахованих
відповідачу 3% річних склала 398,89 грн., а
інфляційних за період з грудня 2013 року
по серпень 2014 року - 436,81 грн. ( а.с.
18-21).

Розрахунок інфляційних та
процентів річних судом перевірено за
допомогою програми Ліга, розрахунок
зроблено вірно та у відповідності до
умов договору.

Відповідач не довів, що існують
визначені чинним законодавством
підстави для звільнення його від
сплати інфляційних та 3% річних при
наявності простроченого до сплати
боргу, а тому у задоволенні такого
клопотання суд відповідачу відмовляє.

Доказів проведення розрахунку за
інфляційними та процентами річних
відповідач суду не надав, а тому до
примусового стягнення з відповідача
на користь позивача належить 398,89 грн.
як 3% річних та 436,18 грн. інфляційних.

Відповідач у відзиві на позов
заявив клопотання про розстрочення
сплати основного боргу терміном на 12
місяців рівними платежами та
відстрочити початок терміну виплати до
01.03.2015 року.

Суд не може об'єктивно розглянути
дане клопотання по суті і залишає його
без розгляду, виходячи з такого:

За змістом чинного ГПК України
питання про відстрочення чи
розстрочення сплати боргу суд може
вирішити як до часу прийняття рішення у
справі ( ст. 83) так і після прийняття
судового рішення на стадії його
виконання (ст. 121 ГПК України). При цьому
кількість звернень зацікавленої
сторони до суду із клопотаннями про
відстрочення чи розстрочення сплати
боргу не обмежено та не забороняється
повторне звернення, якщо суд вже
відмовляв у задоволенні аналогічних
клопотань.

Чинним ГПК України не передбачено
одночасне застосування відстрочення
та розстрочення сплати суми боргу. В
судовому засіданні представник
відповідача не змогла визначитися, що
саме обирає відповідач - розстрочення
сплати чи відстрочення сплати боргу.
Також представник відповідача не може
пояснити, якими доказами він може
підтвердити

реальність внесення платежів при
розстрочці виконання судового рішення
та яким чином паралельно буде
проводитися сплата поточних платежів.

Оскільки клопотання відповідача
про розстрочення та відстрочення
сплати боргу не можуть бути
одночасними, вони є не достатньо
вмотивованим та обґрунтованим
відповідними доказами для вирішення їх
по суті, то суд вирішив, що ці
клопотання слід залишити без розгляду,
щоб відповідач зміг остаточно
визначитися у способі захисту своїх
прав.

На підставі викладеного,
правомірність позовних вимог доведена
зібраними у справі доказами, розмір
пені суд зменшує власним рішенням, а
тому до стягнення з відповідача на
користь позивача належить 6 284,92 грн.
плати за користування місцем для
розміщення зовнішньої реклами, 150,00 грн.
пені, 436,81 грн. інфляційних збитків, 398,89
грн. як 3% річних на підставі договору №
110 від 19.08.2010 року. В решті пеня до
стягнення не підлягає.

Прокурор на підставі п. 11 ст. 5
Закону України "Про судовий збір" і
відповідач, як інвалід другої групи, на
підставі п. 9 ст. 5 цього ж Закону
звільнені від сплати судового збору,
тому відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір у даному випадку
стягненню із відповідача не підлягає.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-суб"єкта підприємницької
діяльності Сутули Андрія Григоровича
(ідентифікаційний номер , м.
Черкаси вул. Фрунзе 32) на користь
виконавчого комітету Черкаської
міської ради (ідентифікаційний код
22809222, м. Черкаси вул. Б. Вишневецького, 36)
-- 6 284,92 грн. плати за
користування місцем для розміщення
зовнішньої реклами, 150,00 грн. пені, 436,81
грн. інфляційних збитків, 398,89 грн. як 3%
річних на підставі договору № 110 від
19.08.2010 року.

3. В решті вимог у позові
відмовити.

Наказ видати .

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Суддя
Н.М. Спаських