ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.Справа № 922/5025/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Зміївською С.С.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників:

позивача - не з*явився

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в
якій просить суд стягнути з
відповідача 24000,0грн.основного боргу,
пеню в сумі 5758,32грн., 3% річних в сумі
1035,62грн., інфляційні витрати в сумі
3960,0грн., та судові витрати. Свої вимоги
позивач обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором поставки№8/04
від 08.04.2013 року щодо оплати
поставленого позивачем товару,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка до цього часу не сплачена.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2014
року порушено провадження у справі
№922/5025/14, розгляд справи призначено на
25.11.2014 року.

Ухвалою господарського суду від
25.11.2014року, у зв'язку із неявкою в судове
засідання представника відповідача,
розгляд справи відкладено до
11.12.2014року

Представник позивача в судове
засідання 11.12.2014року не з'явився, через
канцелярію господарського суду
(вх.№44710 від 11.12.2014року) надав
клопотання в якій просив суд
розглядати справу без участі
представника позивача, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач в призначене судове
засідання свого повноважного
представника не направив, відзив на
позовну заяву та витребуваних судом
документів не надав, . Ухвала про
порушення провадження у справі №922/5025/14
направлена адресу відповідача
повернулась до суду без вручення
адресату, з приміткою пошти "за спливом
строку зберігання".

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
вищого господарського суду України №18
від 26.12.2014 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до ст.75 ГПК України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

08 квітня 2013року між Фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1(постачальник) та
Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2(покупець) укладено договір
поставки №8/04.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з умовами п.1.1. договору ,
постачальник поставляє покупцю товар,
а покупець приймає та оплачує на
умовах, викладених у цьому договору
,вартість поставленого постачальником
товару.

Згідно з умовами п.2.1. договору
,найменування товару,його кількість
,асортимент (номенклатура),ціна за
одиницю товару, загальна вартість
партії товару протягом усього строку
договору,визначаються, у
специфікаціях,які є невід'ємною
частиною договору, рахунками,
накладними,прайс-листами, додатками,
додатковими угодами, іншою
документацією, що підтверджує
узгодження найменування товару, його
кількість , асортимент, ціну за одиницю
товару, загальну вартість партії
товару.

Відповідно до п.3.5., п.4.1.договору
сторонами передбачено, що датою
поставки товару вважається дата
зазначена у товаросупровідних
документах (накладна ,рахунок ,акт
прийому - передачі та ін.),підписаних
сторонами або їх уповноваженими
представниками. Перехід права
власності на товар від постачальника
до покупця відбувається в момент
повного розрахунку покупцем за
поставлений товар. З моменту його
підпии сання обома сторонами й діє
протягом одного календарного року( з
дати ,зазначеної у верхньому правому
куті на першій сторінці договору), але
в будь - якому випадку до повного його
виконання.

В п.9.6. сторонами визначено, що договір
набуває чинності з моменту його
підписання обома сторонами й діє
протягом одного календарного року(з
дати зазначеної у верхньому правому
куті на першій сторінці договору), але в
будь - якому випадку до повного його
виконання сторонами.

Одже, як вбачається з матеріалів
справи, на виконання умов Договору
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 24000,0 грн., що
підтверджується видатковою накладною
від 23.04.2013 року № РН-0000783 . Тобто з боку
позивача були виконані всі умови
договору поставки № 8/04 від 08.04.2013 року.

Однак відповідач свої зобов'язання за
договором щодо оплати за поставлений
товар не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість відповідача
перед позивачем у розмірі 24000,0 грн., яка
до цього часу не сплачена. На підставі
вказаного позивач був змушений
звернутись до господарського суду
Харківської області за захистом свого
права та законних інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію вказаній
вимозі, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором поставки № 8/04
від 08.04.2013 року складає 24000,0 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 24000,0
грн. основного боргу, оскільки вони є
обгрунтованими, доведеними
матеріалами справи та не спростовані
відповідачем.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 5758,32 грн. пені.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до приписів статті 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

В п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, щодо
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін.

Так, пунктом 4.3 договору встановлено,що
при порушенні покупцем строків оплати
товару, визначених цих договором,
покупець сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ,що діє в період ,за який сплачується
пеня ,від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Судом перевірено розрахунок суми пені
за допомогою системи "Законодавство" та
встановлено, що позивач у розрахунку
пені зробив помилки, а саме нарахував
пеню більш ніж за 6 місяців, як того
вимагає п. 6 ст. 232 ГК України.

Господарський суд у розгляді справи не
зобов'язаний здійснювати "перерахунок"
замість позивача розрахованих
останнім сум штрафних санкцій, річних
тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1
статті 4-7 ГПК щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини 1
статті 43 ГПК стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно.

За розрахунком суду заборгованість по
пені складає за 183 дні.

Зважаючи на вищевикладене, позовні
вимоги позивача в частині стягнення
пені підлягають частковому
задоволенню в сумі 1622,85 грн., в решті
позовних вимог про стягнення з
відповідача 4135,47 грн. пені слід
відмовити як зайво нарахованої.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних у
розмірі 1035,62 грн. за період з 24.05.2013 року
по 30.10.2014 року та інфляційних втрат у
розмірі 3960,0 грн. за період з 24.05.2013 року
по 30.10.2014 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат позивачем
визначений вірно, згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 1035,62 грн. та
інфляційних втрат у сумі 3960,0 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611,
625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61144, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (49108,
АДРЕСА_2,ідентифікаційний код НОМЕР_2) -
24000,0грн. основного боргу, 3% річних в
сумі 1035,62грн., інфляційних нарахувань в
сумі 3960,0грн., пені в сумі 1622,85грн.,
витрати по сплаті судового збору в
сумі 1609,60грн.

В іншій частині позовних вимог по пені
відмовити .

Наказ видати після набрання рішення
законної сили .

Повне рішення складено 15.12.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк