КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Справа№ 910/16385/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
22.12.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інноваційна група
ЛТД» на рішення господарського суду
міста Києва від 01.10.2014

у справі №910/16385/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кантерінвест»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інноваційна група
ЛТД»

про стягнення 198 019,80 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 у справі №910/16385/14
задоволено повністю позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кантерінвест» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційна група ЛТД» про стягнення
198 019,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач звернувся до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в позові відмовити.

В своїх доводах заявник посилався на
те, що рішення суду першої інстанції
прийняте із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та висновки суду є
такими, що не відповідають обставинам
справи.

Ухвалою від 06.11.2014 Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/16385/14 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кантерінвест» на
підставі ст. 96 ГПК України надано суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить у задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Інноваційна група ЛТД» на
рішення господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 у справі №910/16385/14
відмовити повністю, рішення суду
залишити без змін.

Представник позивача брав участь в
судових засіданнях, в яких надав свої
пояснення та заперечив проти доводів,
які викладені в апеляційній скарзі з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу та просив рішення
господарського суду міста Києва від
01.10.2014 залишити без змін, а апеляційну
скаргу ТОВ «Інноваційна група ЛТД» -
без задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Враховуючи те, що
в матеріалах справи містяться докази
належного повідомлення всіх учасників
судового процесу про час та місце
проведення судового засідання щодо
розгляду апеляційної скарги, а також
приймаючи до уваги те, що ухвалою про
призначення справи до розгляду сторін
було попереджено, що неявка їх
представників без поважних причин у
судове засідання не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Крім того, представник відповідача
брав участь у судовому засіданні 10.12.2014,
в якому надав свої пояснення та
підтримав доводи, які викладені в
апеляційній скарзі, просив апеляційну
скаргу задовольнити, рішення
господарського суду міста Києва від
01.10.2014 у справі №910/16385/14.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.12.2010 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Кантерінвест»
(замовник) з одного боку та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Інноваційна група ЛТД» (підрядник) з
іншого боку був укладений договір
№21/12-2 на виконання робіт по
влаштуванню внутрішніх систем
водопостачання та каналізації (далі -
договір), відповідно до п. 1.1 якого
підрядник зобов'язується відповідно до
робочих проектів наданих замовником та
специфікації виконати роботи по
влаштуванню внутрішніх інженерних
систем водопостачання та каналізації
на об'єкті - «Туристичний готельний
комплекс на 48 місць», розташованому за
адресою: АР Крим, смт. Блакитна затока,
вул. В.Альбицького, 3, 3А, а замовник в
свою чергу зобов'язується прийняти
виконані роботи та оплатити їх
вартість на умовах, визначених
договором.

Відповідно до п. 1.2 договору загальний
асортимент, кількість, характеристики,
вартість матеріалів та обладнання для
виконання робіт по влаштуванню
внутрішніх інженерних систем,
зазначаються у відповідній
специфікації, яка підписується обома
сторонами, скріплюється відтиском
печаток сторін та є невід'ємною
частиною цього договору. Копія
зазначеної специфікації, підписаної та
скріпленої печатками сторін міститься
в матеріалах справи.

Вартість матеріалів та обладнання, а
також їх поставки на об'єкт, що будуть
використані для виконання робіт за
договором відповідно до п. 2.1 договору
становить 149 093,93 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 24 848,99
грн.

Вартість монтажних робіт згідно
специфікації згідно з п. 2.2 договору
складає 157 489,32 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 26 248,22
грн.

Пунктом 2.3 договору визначено, що
загальна вартість договору становить
306 583,25 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 51 097,21 грн.

У розділі 3 договору сторони визначили
умови та порядок оплати робіт за
договором.

Так, згідно з п. 3.1.1 договору замовник
протягом 5-ти банківських днів з
моменту підписання даного договору
перераховує на розрахунковий рахунок
підрядника суму у розмірі 80% вартості
матеріалів і обладнання та 50% вартості
робіт відповідно до специфікації, а
саме 198 019,80 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 33 003,30 грн.

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що
залишок коштів в розмірі 20% вартості
матеріалів та обладнання і 50% вартості
робіт, а саме 108 563,45 грн. замовник
сплачує Підряднику протягом 5-ти
банківських днів після завершення
виконання останнім всіх робіт по
влаштуванню внутрішніх інженерних
систем та підписання акта
приймання-передачі.

У пункті 4.1 сторони визначили що
підрядник виконує роботи за договором
протягом 60 робочих днів після сплати
замовником грошових коштів згідно
підпункту 3.1.1 даного договору.

З матеріалів справи, а саме з
платіжного доручення №1258 від 22.12.2010
вбачається, що позивач виконав свої
зобов'язання, передбачені у п. 3.1.1
договору та своєчасно перерахував на
рахунок відповідача суму у розмірі 80%
вартості матеріалів і обладнання та 50%
вартості робіт відповідно до
специфікації, а саме 198 019,80 грн.

Таким чином, з огляду на п. 4.1 договору
відповідач мав виконати весь обсяг
робіт за договором до 21.03.2011.

Однак, як вказує позивач, відповідач не
розпочав виконання робіт за договором.

Відповідно до п. 5.2.3 договору підрядник
зобов'язаний виконати роботи по
влаштуванню внутрішніх інженерних
систем в строки, які не перевищують
встановлені даним договором.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що
замовник має право розірвати договір в
односторонньому порядку, якщо
підрядник порушить строки виконання
зобов'язання за цим договором більш ніж
на 30 календарних днів або зобов'язання
зазначені в пп. 5.2.2, 5.2.7 - 5.2.11, п. 5.2
договору.

Згідно з п. 10.5 договору у разі
припинення або розірвання договору
підрядник повертає замовнику суму
переплати, яка виникла між сумою
виконаних робіт та сумою сплаченою
замовником, згідно умов цього договору,
до моменту розірвання або припинення
договору.

26.05.2014 позивач направив відповідачу
повідомлення про розірвання договору
№21/12-2 від 21.12.2010 у зв'язку із
невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань. У цьому ж
повідомленні позивач вимагав
повернення сплаченої суми за договором
у розмірі 198 019,80 грн.

Згідно з доводами позивача, зазначену
суму коштів не повернув, у зв'язку з чим
у нього виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 198 019,80 грн.

У серпні 2014 року товариства з обмеженою
відповідальністю «Кантерінвест»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційна група ЛТД» про стягнення
198 019,80 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 198 019,80 грн. є
законними і обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 875 Цивільного
кодексу України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

З аналізу умов договору на виконання
робіт по влаштуванню внутрішніх систем
водопостачання та каналізації
вбачається, що між сторонами виникли
правовідносини, що витікають з
договору підряду.

Статтею 846 Цивільного кодексу України
встановлено, що строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

З огляду на п. 4.1 договору відповідач
мав виконати весь обсяг робіт за
договором до 21.03.2011.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформлюється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

За умовами п. 4.3 договору передбачено,
що прийом-передача виконаних робіт за
кількістю та якістю здійснюється двома
сторонами та підтверджується актом
прийому-передачі виконаних робіт
встановленого зразка і довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт.

Проте, відповідач всупереч вимог ст.ст.
33, 34 ГПК України не надав суду належних
та допустимих доказів в розумінні п. 4.3
договору щодо часткового виконання
робіт, передбачених у п. 1.1 договору у
встановлені строки, не містять такі
докази і матеріали справи.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно визнав доведеним факт
невиконання відповідачем у
встановлений договором строк свого
обов'язку щодо своєчасного та повного
виконання робіт передбачених у п. 1.1
договору, а тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного
кодексу України, якщо підрядник
своєчасно не розпочав роботу або
виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Згідно з п. 6.3 договору він може бути
змінений, розірваний або визнаний
недійсним з підстав, передбачених у
законі, або за згодою сторін.

Частинами 1, 3 статті 651 Цивільного
кодексу України встановлено що зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 10.3 договору передбачено право
замовника на розірвання договору в
односторонньому порядку якщо
підрядник порушить строки виконання
зобов'язання за цим договором більш ніж
на 30 календарних днів.

Позивач скористався цим правом,
направивши на адресу відповідача
відповідне повідомлення 26.05.2014.

Також, пунктом 10.5 договору у разі
припинення або розірвання договору
підрядник повертає замовнику суму
переплати яка виникла між сумою
виконаних робіт та сумою сплаченою
замовником, згідно умов цього договору,
до моменту розірвання або припинення
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 3 частини 3 ст. 1212 Цивільного
кодексу України передбачено, що
положення цієї глави застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Враховуючи вищевказані норми Закону та
положення договору, оскільки позивач
виконав свої зобов'язання передбачені
у п. 3.1.1 договору та своєчасно
перерахував на рахунок відповідача
суму у розмірі 198 019,80 грн., а відповідач
порушив умови договору щодо
своєчасного та повного його виконання,
суд приходить до висновку, що
відповідач зобов'язаний повернути
позивачу отримані кошти за цим
договором.

У своїх запереченнях проти позову
відповідач посилається на залік
зустрічних однорідних вимог
відповідача до позивача за договорами
від 26.11.2010 №2611/10/5.1, №2611/10/5.2, №2611/10/5.3,
№2611/10/5.4, на суму 224 546,65 грн., які, на його
думку, підтверджуються чотирма актами
виконаних робіт за квітень 2012 року.

Згідно з доводами скаржника, у зв'язку
із невиконанням позивачем своїх
зобов'язань за вищевказаними
договорами на суму 224 546,65 грн. та з метою
врегулювання взаємних фінансових
обов'язків товариством з обмеженою
відповідальністю «Інноваційна група
ЛТД» 13.08.2014 було надіслано відповідну
заяву про припинення зобов'язання
шляхом зарахування.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає доводи
скаржника щодо погашення боргу перед
позивачем за договором №21/12-2 шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог є необґрунтованими, враховуючи
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не визначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

В силу ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняються
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Зарахування можливе за наявності таких
умов: зустрічність вимог - одночасна
участь сторін у двох зобов'язаннях і
при цьому кредитор за одним
зобов'язанням є боржником в іншому
зобов'язанні; однорідність вимог
(гроші, однорідні речі); настання строку
виконання зобов'язання або визначення
строку моментом запитання, або щоб
термін виконання не був вказаний
взагалі, тобто виконання можна було
вимагати в будь-який момент; ясність
вимог - відсутність спору відносно
характеру зобов'язання, його змісту,
умов виконання; звернення з заявою
однієї сторони до іншої.

Припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору (п. 22 листа
ВГСУ від 12.03.2009 №01-08/163 «Про деякі
питання, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів України у другому півріччі 2008
року щодо застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України»).

З наявних в матеріалах справи актів
виконаних робіт за квітень 2012 року
вбачається, що останні не підписані
позивачем.

Враховуючи той факт, що представник
позивача заперечує існування
заборгованості у позивача перед
відповідачем за договорами від 26.11.2010
№2611/10/5.1, №2611/10/5.2, №2611/10/5.3, №2611/10/5.4, за
роботи, які перелічені у актах, що не
підписані позивачем, а отже суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що в
цій частині існує предмет спору, а тому
відсутні підстави вважати
зарахованими зустрічні вимоги із якими
позивач не погоджується.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
доведеність та обґрунтованість
позовних вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Кантерінвест».

Таким чином, на переконання судової
колегії вимога позивача про стягнення
з відповідача 198 019,80 грн.
заборгованості є правомірною та
обґрунтованою, нормативно та
документально доведеною, а тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем - товариством з обмеженою
відповідальністю «Інноваційна група
ЛТД» не надано докази та належним чином
не доведено правомірність вимог
апеляційної скарги про скасування
рішення місцевого господарського суду
від 01.10.2014.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
01.10.2014 прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційна група ЛТД» - без
задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «Інноваційна група
ЛТД» на рішення господарського суду
міста Києва від 01.10.2014 у справі №910/16385/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 01.10.2014 у справі №910/16385/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16385/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук