ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р.
Справа № 922/3089/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Чумаченко А.В.,

відповідача - Булижин І.В., Пізіна К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.№ 3080
Х/1-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 27 серпня 2014 р. у
справі №922/3089/14

за позовом Приватного підприємства
"Торговий дім "Золота миля", м. Харків

до Публічне акціонерне товариство
"Нововодолазький молокозавод", смт.
Нова Водолага, Харківської області

про стягнення 434 842,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року позивач, приватне
підприємство "Торговий дім "Золота
миля", звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з публічного
акціонерного товариства
"Нововодолазький молокозавод"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 434842,00 гривень, з посиланням на
неналежним виконанням відповідачем
умов договору відповідального
зберігання №162, укладеного між
сторонами 01 жовтня 2013 року. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

01 серпня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду заяву, в
якій просив суд вжити заходи до
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на майно та грошові кошти
відповідача в межах суми позовних
вимог. яку прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27.08.2014 року по
справі №922/3089/14 (суддя Аріт К.В.) позов
задоволено повністю, стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Нововодолазький молокозавод" на
користь приватного підприємства
"Торговий дім "Золота миля" 434842,00
гривень заборгованості та 8696,84 гривень
судового збору. В задоволенні заяви
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення при його прийнятті, просить
скасувати рішення господарського суду
повністю та прийняти нове рішення у
справі, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити, крім того, просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
на підставі частини 3 статті 17 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Позивач в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду - без
змін. Крім того, позивачем заявлено
клопотання про зупинення провадження у
справі до прийняття судом рішення у
справі №922/4152/14 про затвердження
реєстру вимог кредиторів.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

01 жовтня 2013 року між приватним
підприємством "Торговий дім "Золота
миля" (позивачем) та публічним
акціонерним товариством
"Нововодолазький молокозавод"
(відповідачем) було укладено договір
відповідального зберігання №162 (далі -
Договір). Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
поклажодавець (позивач) передав, а
зберігач (відповідач) прийняв на
відповідальне зберігання протягом
строку дії цього договору наступне
майно: замінювач молочного жиру
Феттімілк 03АК у кількості 45000 кг.

За умовами договору, поклажодавець, за
один місяць надання послуг, сплачує
зберігачу 100,00 гривень, у тому числі ПДВ
20%. Загальна вартість майна переданого
на відповідальне зберігання становить
553500,00 гривень. Виконання послуг
приймається щомісяця по акту приймання
- здачі (п.п.1.3, 1.4, 1.5 договору).

Сторони в договорі погодили строки та
порядок оплати за послуги зберігання.

Позивач стверджує, що на теперішній
час, відповідач не повертає
вищевказане майно, чим порушує його
право власності, що й стало підставою
для його звернення до господарського
суду Харківської області.

Під час розгляду справи місцевий
господарський суд дійшов висновку про
те, що позивач передав на відповідальне
зберігання відповідачу майно у
кількості 33320,00 кг., загальною вартістю
434842,00 гривень, зазначивши, що даний факт
підтверджується наявними у матеріалах
справи видатковими накладними.

Враховуючи, що у матеріалах справи
відсутні будь-які докази повернення
відповідачем майна позивачу в
добровільному порядку, місцевий
господарський суд задовольнив позовні
вимоги.

Проте, з такими висновками місцевого
господарського суду колегія суддів
погодитись не може, та вважає
необхідним звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є: договори та інші
правочини.

Згідно частин 1 та 2 статті 6 Цивільного
кодексу України сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

За приписами частини 1 статті 627
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень частини 1 статті
936 Цивільного кодексу України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Особливої уваги, на думку колегії
суддів, заслуговують положення частини
1 статті 937 Цивільного кодексу України
та умов пункту 3.3 Договору.

Так, згідно частини 1 статті 937
Цивільного кодексу України договір
зберігання між юридичними особами
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

В пункті 3.3. Договору сторонами
обумовлено, що поклажодавець
зобов'язаний оплатити виконані послуги
впродовж 10 банківських днів з дати
підписання акту приймання-здачі.

Таким чином, як вимогами чинного
законодавства, так і умовами
укладеного Договору передбачено
складання документу (акту, розписки,
квитанції) про прийняття речі на
зберігання, однак, в матеріалах справи
такі документи відсутні.

Позивач на підтвердження своєї позиції
щодо передання відповідачу товару
посилається на видаткові накладні,
якими на його думку підтверджується
передання товару від позивача до
відповідача (а.с. 12-25), проте, колегія
суддів названі видаткові накладні
вважає неналежними доказами, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; відповідно
до частин 1, 2 статті 9 зазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року № 88,
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. При застосуванні
засобів обчислювальної та іншої
оргтехніки реквізити можуть бути
зафіксовані у вигляді коду. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Наявні в матеріалах справи видаткові
накладні в графі «Отримав(ла)» містять
підпис невідомої особи, в накладних
відсутнє посилання на довіреність, що
видана особі на отримання товару, крім
того - у видаткових накладних не
здійснено посилання на договір
відповідального зберігання №162 від
01.10.2013 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
згідно з пунктом 1.5 Договору виконання
послуг приймається щомісяця по акту
приймання - здачі, проте такі акти в
матеріалах справи відсутні, як
відсутні і докази здійснення оплати за
надані послуги зберігання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до положень статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, котра з
сторін посилається на юридичні факти,
які обґрунтовують її вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а
також невизнання відповідачем факту
отримання товару, відсутність
документів первинної бухгалтерської
звітності та їх оформлення, які б
відповідали вимогам діючого
законодавства, суд дійшов висновку, що
позивачем не доведена належними
документальними доказами
правомірність заявленої до стягнення
суми.

Щодо заявленого позивачем клопотання
про зупинення провадження у справі до
прийняття судом рішення у справі
№922/4152/14 про затвердження реєстру вимог
кредиторів, колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі № 922/4152/14 було порушено справу
про банкрутство ПАТ "Нововодолазький
молокозавод".

День офіційного оголошення про
порушення справи про банкрутство -
15.10.2014 року.

Згідно положень частин 1, 2, 3 статті 17
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» у разі якщо до
боржника, щодо якого порушена справа
про банкрутство, пред'явлений позов,
який ґрунтується на грошових
зобов'язаннях боржника, що виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство, суди мають у
встановленому процесуальним законом
порядку приймати такі позовні заяви і
вирішувати спір за цією вимогою по суті
за правилами позовного провадження до
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство
розпорядник майна повідомляє суд, який
розглядає позовні вимоги конкурсних
кредиторів до боржника. Цей суд (суди)
після офіційного оприлюднення
відповідного оголошення має зупинити
позовне провадження та роз'яснити
позивачу зміст частини четвертої
статті 23 цього Закону, зазначивши про
це в ухвалі або в протоколі судового
засідання.

Якщо позивач не звернувся у
тридцятиденний строк з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
справи про банкрутство із заявою про
визнання його грошових вимог до
боржника у справі про банкрутство, суд,
який розглядає позовну заяву, після
закінчення тридцятиденного строку з
моменту офіційного оприлюднення
поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову.

Як зазначає розпорядник майна ПАТ
"Нововодолазький молокозавод"
арбітражний керуючий Булижин І.В.,
позивач не звертався до боржника і
господарського суду із заявою про
визнання кредиторських вимог протягом
30 днів від дня публікації оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство, доказів протилежного
позивачем до суду не надано.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
правових підстав для зупинення
провадження у справі, у зв'язку з чим,
клопотання позивача залишається без
задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів зазначає про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги норм процесуального права і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, і при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також оцінку всіх
доказів.

Вищевикладені обставини залишились
поза увагою місцевого господарського
суду, що зумовило прийняття
оскаржуваного рішення за умов
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, у зв'язку з чим це
рішення підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 27 серпня 2014
року скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.12.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.