КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Справа№ 910/20618/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участі представників:

від позивача: Янковський Р.Я. -
представник

від відповідача: Хорченко С.В. -
представник;

Шевчук О.С. - представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз» на рішення
Господарського суду міста Києва від
15.10.2014 року по справі № 910/20618/13 (суддя:
Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення від
09.08.2013 № 674-р

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Антимонопольного комітету
України про визнання недійсним рішення
від 09.08.2013 № 674-р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 року у справі № 910/20618/13
в задоволенні позовних вимоги ТОВ
«Союз» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, ТОВ «Союз» звернулось до
Київського апеляційного
Господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 року у справі № 910/20618/13
повністю та прийняти нове рішення у
справі, яким позовні вимоги ТОВ «Союз»
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а рішення прийнято з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 13.11.2014
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 03.12.2014.

Представник відповідача 03.12.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги позивача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2014 розгляд
справи відкладено на 17.12.2014.

У судовому засіданні 17.12.2014 оголошено
перерву до 23.12.2014.

23.12.2014 від представника позивача через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надійшли письмові пояснення до
апеляційної скарги, в яких позивач
підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та позові, просив
суд скасувати оскаржуване рішення, та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
відзиву та письмових пояснень,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга задоволенню з наступних
підстав:

Антимонопольний комітет України,
розглянувши матеріали справи №
243-26.13/319-12/72-01/2012, розпочатої
розпорядженням адміністративної
колегії Одеського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України 19
червня 2012 року за № 76-р за ознаками
вчинення Товариством з обмеженою
відповідальністю «Союз» порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого частиною
першою статті 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку
прийому твердих побутових відходів для
подальшого їх захоронення, що призвело
або може призвести до ущемлення
інтересів суб'єктів господарювання, та
подання п'ятого управління досліджень
і розслідувань Департаменту
досліджень і розслідувань про
попередні висновки у відповідній
справі від 25.07.2013 № 243-26.13/319-12/72-01
/2012/179-спр, прийняв рішення від 09.08.2013р. №
674-р (надалі - рішення), яким визнав таке:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз» займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг із захоронення твердих
побутових відходів, що вивозяться з
території міста Одеси у 2011 - 2012 роках, з
частку що перевищує 35 відсотків.

- Бездіяльність Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз» у вигляді
ігнорування Товариством звернень
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТВ- СЕРРУС», що
призвело до неукладання між ними
договорів на послуги, відповідно до
яких має бути здійснено захоронення
твердих побутових відходів на полігоні
твердих побутових відходів - 1
«Дальницькі кар'єри», що були або могли
б бути вивезені Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ТВ-СЕРРУС» з території міста Одеси, є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції,
передбаченого частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку послуг із захоронення твердих
побутових відходів, що були вивезені з
території міста Одеси, на території
полігону твердих побутових відходів - 1
«Дальницькі кар'єри», що призвело до
ущемлення інтересів суб'єкта
господарювання, яке було б неможливим
за умов існування значної конкуренції
на ринку.

За порушення на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз» накладено
штраф у розмірі 1 000 000 (один мільйон)
гривень.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду, мотивуючи
свій позов тим, що Антимонопольний
комітет України без достатніх правових
підстав прийняв до свого провадження
справу відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз», а
розслідування проведено поверхнево та
не об'єктивно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» зловживання монопольним
(домінуючим) становищем є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може
бути визнане становище суб'єкта
господарювання, якщо його частка на
ринку товару становить 35 або менше
відсотків, але він не зазнає значної
конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше
суб'єктів господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо стосовно певного
виду товару між ними немає конкуренції
або є незначна конкуренція і щодо них,
разом узятих, виконується одна з умов,
передбачених частиною першою цієї
статті.

Монопольним (домінуючим) вважається
також становище кожного з кількох
суб'єктів господарювання, якщо
стосовно них виконуються такі умови:
сукупна частка не більше ніж трьох
суб'єктів господарювання, яким на
одному ринку належать найбільші частки
на ринку, перевищує 50 відсотків;
сукупна частка не більше ніж п'яти
суб'єктів господарювання, яким на
одному ринку належать найбільші частки
на ринку, перевищує 70 відсотків -і при
цьому вони не доведуть, що стосовно них
не виконуються умови частини четвертої
цієї статті.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2) застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

Для виявлення ознак монопольного
становища відповідно до п. 2 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої Розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
5 березня 2002 року № 49-р, Антимонопольний
комітет України проводить наступні
дії: встановлює об'єкти аналізу щодо
визначення монопольного (домінуючого)
становища, а саме суб'єкта
господарювання (групи суб'єктів
господарювання), конкретний товар
(продукцію, роботи, послуги), який
випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання; складає перелік
товарів (робіт, послуг), щодо яких має
визначатися монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта господарювання і
які мають ознаки одного товару,
товарної групи; складає перелік
основних продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів)
товарів (товарних груп); визначає
товарні межі ринку; визначає
територіальні (географічні) межі ринку;
встановлює проміжок часу, стосовно
якого має визначатися становище
суб'єктів господарювання на ринку
-визначає часові межі ринку; визначає
обсяги товару, який обертається на
ринку; розраховує частки суб'єктів
господарювання на ринку; складає
перелік продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів)
товару (товарної групи) -потенційних
конкурентів, покупців, які можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку; визначає бар'єри вступу на ринок
та виходу з ринку для суб'єктів
господарювання, які продають
(постачають, виробляють), придбавають
(споживають, використовують) або можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку.

Відповідно п. 15.1.Постанови Пленуму ВГСУ
«Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» № 15 від 26.12.2011 року,
установлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
(суб'єктів) господарювання включає
застосування як структурних, так і
поведінкових показників, що
характеризують стан конкуренції на
ринку. При цьому застосування
структурних показників зумовлюється
встановленням об'єкта аналізу,
визначенням товарних, територіальних
(географічних), часових меж ринку на
підставі інформації, яка може бути
використана для визначення
монопольного (домінуючого) становища.

Визначення ринкового становища ТОВ
«Союз» на ринку захоронення ТПВ, що
вивозяться з території міста Одеси,
проводилось відповідно до Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України, від
5 березня 2002 року № 49-р, зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 1 квітня
2002 року за № 317/6605 (надалі - Методика),
комітетом встановлено наступне.

Як правильно зазначено в рішенні суду
першої інстанції, на ринку послуг із
захоронення ТПВ, що вивозяться з
території міста Одеси, у ТОВ «Союз»
протягом 2011 - 2012 років, практично
відсутні конкуренти, а отже, ТОВ «Союз»
у відповідний період займало
монопольне (домінуюче) становище на
цьому ринку з часткою, що перевищує 35
відсотків, відповідно до частини
другої статті 12 Закону України «Про
захист економічної конкуренції».

Відповідно до частини першої статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Поняття зловживання не вимагає факту
завдання шкоди конкуренції або
інтересам торговельних партнерів чи
споживачів. Поведінка домінуючої фірми
може розглядатися як зловживання,
навіть якщо вона і не досягає такої
мети. Достатньо того, що негативні
наслідки можна передбачити.

Як на факт зловживання монопольним
становищем Товариством з обмеженою
відповідальністю «Союз» відповідач у
оскаржуваному рішенні від 09.08.2013
посилається на те, що бездіяльність ТОВ
«Союз» у вигляді ігнорування
Товариством звернень ТОВ «ТВ-Серрус»,
призвела до не укладання між ними
договорів на послуги, що на думку
відповідача, з якою погодився суд
першої інстанції, є зловживанням
монопольним становищем, однак колегія
суддів не погоджується з таким
твердженням, вважає його
необґрунтованим з наступних підстав.

Звертаючись до позивача з пропозицією
укладання договору ТОВ «ТВ-Серрус» не
було надано об'єму відходів, які ТОВ
«ТВ-Серрус» мало намір захоронити на
орендованому позивачем звалищі.

Відповідно до п.1 ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно п.1 ст.638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Враховуючи, що кількість ТПВ (твердих
побутових відходів) у пропозиції
наданій ТОВ «ТВ-Серрус» визначено не
було, а позивач планує господарську
діяльність виходячи з об'єму відходів,
а саме: необхідну кількість людей,
техніки, сплата екологічного податку
тощо, колегія суддів погоджується з
доводами позивача, що у наданій
пропозиції відсутня така істотна умова
договору як предмет, а тому договір не
міг бути укладений у редакції наданій
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТВ-Серрус», що не
було враховано Антимонопольним
комітетом України при прийнятті
оскаржуваного рішення від 09.08.2013.

Крім того, надіслані позивачу
документи, як проекти договорів, не
відповідають вимогам ст.ст. 181, 184
Господарського кодексу України, а тому
не можуть розглядатись як проекти
договорів, оскільки не містять
підписів уповноваженої особи та не
скріплені печаткою підприємства, а
відповідно не породжують будь-яких
правових наслідків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики, та
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства і полягають,
зокрема, в особливому порядку
призначення та звільнення Голови
Антимонопольного комітету України,
його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з доводами
апелянта, що рішення Антимонопольного
комітету України від 09.08.2013 № 674-р яким
було визнано, що бездіяльність
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз» у вигляді
ігнорування звернень Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ТВ-Серрус» призвело до ущемлення
інтересів суб'єкта господарювання є
необґрунтованим, а факти викладені в
ньому не підтверджуються матеріалами
справи, а тому позовні вимоги про
визнання оскаржуваного рішення
недійсним підлягають задоволенню.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України у
постанові має бути зазначено новий
розподіл судових витрат у разі
скасування чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
при поданні позовної заяви платіжним
дорученням № 136 від 21.10.2013 було сплачено
20 000,00 грн. судового збору, натомість з
тексту позовної заяви вбачається, що
позивач звернувся з однією позовною
вимогою немайнового характеру, а
відповідно до положень Закону України
«Про судовий збір» позивач мав
сплатити 1147,00 грн. судового збору, а
тому, надмірно сплачений судовий збір в
сумі 18 853,00 грн. підлягає поверненню
позивачу з Державного бюджету України.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 15.10.2014 року у справі №
910/20618/13 підлягає скасуванню у зв'язку з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз» підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Союз»
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 по справі № 910/20618/13
скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

4. Визнати недійсним рішення
Антимонопольного комітету України №
674-р від 09.08.2013 про порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Союз» законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу.

5. Стягнути з Антимонопольного комітету
України (03680, м. Київ, вул. Урицького, 45,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Союз»
(65104, м. Одеса, вул. Марії Демченко, 30, ) 1147,00 (тисячу сто сорок сім
грн. 00 коп.) грн. судового збору за
подання позовної заяви, 609,00 (шістсот
дев'ять грн. 00 коп.) судового збору за
подання апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
23.12.2013 та 609,00 (шістсот дев'ять грн. 00 коп.)
судового збору за подання апеляційної
скарги на рішення Господарського суду
міста Києва від 15.10.2014.

6. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Союз» (65104, м. Одеса,
вул. Марії Демченко, 30, )
з Державного бюджету України 18 853,00
(вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
три грн. 00 коп.) надмірно сплаченого
судового збору за подання позовної
заяви (платіжне доручення № 136 від
21.10.2013, т. 1 а.с.7).

7. Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ.

8. Матеріали справи № 910/20618/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
установленому законом порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко