ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
справа №
911/4481/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Міністерства юстиції
України, м. Київ

до Управління соціального захисту
населення Іванківської районної
державної адміністрації, Київська обл.,
смт. Іванків

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Державної
казначейської служби України, м. Київ

про стягнення 15 641,50 гривень

за участю представників:

від позивача: Росоха С.В. (довіреність
№91-22/428 від 15.04.2014)

від відповідача: не прибув

від третьої особи: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.10.2014 Міністерство юстиції України
(далі-позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Управління соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації
(далі-відповідач) про стягнення в
порядку регресу 15 641,50 грн. збитків,
завданих внаслідок виконання рішення
Європейського суду з прав людини.

Відповідач позов не визнав з підстав,
викладених у запереченнях на позовну
заяву, та просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.10.2014 порушено провадження
у справі №911/4481/14 та призначено справу
до розгляду на 11.11.2014.

03.11.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від відповідача
надійшло клопотання про здійснення
розгляду даної справи без участі
представника останнього. Зазначене
клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 11.11.2014 та 02.12.2014
розгляд даної справи відкладався на
02.12.2014 та 09.12.2014 відповідно.

Крім того, ухвалою господарського суду
Київської області від 02.12.2014 до участі у
даній справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
залучено Державну казначейську службу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 15.02.2010 у
справі за позовом Мошківського М.М. до
Управління соціального захисту
населення Іванківської районної
державної адміністрації про стягнення
коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», стягнуто з
відповідача на користь Мошківського
М.М. 365 423,42 грн. доплати до заробітної
плати.

Означене судове рішення, у
відповідності до платіжних доручень
№129 від 18.05.2011 та №136 від 20.05.2011, було
виконано у повному обсязі лише у травні
2011 року.

26.07.2012 за результатами розгляду
Європейським судом з прав людини заяви
№64233/10, поданої Мошківським М.М. в
рамках справи «Харчук та інші проти
України» у зв'язку з тривалим
невиконанням відповідачем постанови
Овруцького районного суду
Житомирської області від 15.02.2010, було
встановлено порушення Україною п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції та
зобов'язано державу Україну сплатити
Мошківському М.М. відшкодування
справедливої сатисфакції у сумі 1 500,00
євро.

На виконання вказаного рішення з
Державного бюджету України згідно
платіжного доручення №2268 від 17.10.2012
заявнику було сплачено 15 641,50 грн., що
еквівалентно 1 500,00 євро.

Посилаючись на те, що виплата
Мошківському М.М. присуджених до
стягнення рішенням Європейського суду
з прав людини 15 641,50 грн. з Державного
бюджету України, зумовлена
неправомірними діями відповідача по
несвоєчасному виконанню рішення
національного суду, позивач, як Орган
представництва, просить суд стягнути з
відповідача 15 641,50 грн. збитків,
завданих Державному бюджету України в
порядку регресу, з підстав ст.ст. 1166, 1191
Цивільного кодексу України Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

17.07.1997 Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію про захист прав
людини та основоположних свобод 1950
року і окремі Протоколи до неї, які у
відповідності до Закону України «Про
дію міжнародних договорів на території
України» є невід'ємними частинами
національного законодавства, а у
відповідності до Закону України «Про
міжнародні договори України» мають
пріоритет норм у разі їх колізії з
національним законодавством. Рішення
Європейського Суду, які набрали
статусу остаточного, підлягають
обов'язковому виконанню державою -
відповідачем.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено обов'язок Органу
представництва звернутися до суду з
позовом про відшкодування збитків,
завданих Державному бюджету України
внаслідок виплати відшкодування
стягувачу.

Органом представництва згідно зі ст. 1
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.05.2006 №784 «Про заходи щодо
реалізації Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є Міністерство юстиції
України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» та ст.ст. 15-17 Цивільного кодексу
України, Міністерство юстиції України,
як орган державної влади, звертається
до суду за захистом цивільних прав та
інтересів держави шляхом
відшкодування заподіяних збитків у
межах, на підставі та у спосіб, що
встановлені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

За таких обставин, після виплати 15 641,50
грн. на виконання рішення
Європейського суду з прав людини, до
держави України в особі Міністерства
юстиції України, як Органу
представництва, перейшло право
зворотної вимоги до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування
(сатисфакції).

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.06.2014 у справі №904/8816/13.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Загальні положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної майнової
шкоди унормовано статтею 1166 ЦК України,
у відповідності до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 цього
Кодексу, для застосування такої міри
відповідальності як стягнення
майнової шкоди (збитків) потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача шкоди та
збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

На позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

З огляду наведеного, а також враховуючи
постановлення рішенням Європейського
суду з прав людини від 26.07.2012 порушення
п. 1 ст. 6, 13 Конвенції та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції в частині
тривалого невиконання рішень
національних судів, ухвалених на
користь заявників, що стало підставою
для покладення на державу-відповідача,
Україну, обов'язку по виплаті, зокрема,
Мошківському М.М., 1 500,00 євро
сатисфакції, суд дійшов висновку про
обґрунтованість посилань позивача як
на протиправність поведінки
відповідача, що полягало у тривалому
невиконанні постанови Овруцького
районного суду Житомирської області
від 15.02.2010, так і наявність вини
останнього.

При цьому, покладені в основу
заперечень проти позову, посилання
Управління соціального захисту
населення Іванківської районної
державної адміністрації на
несвоєчасне виконання постанови
Овруцького районного суду
Житомирської області від 15.02.2010 з
огляду на відсутність присуджених до
стягнення грошових коштів судом
оцінюються критично, позаяк наведені
обставини не звільняють відповідача
від обов'язку по виконанню
вищезазначеного судового рішення у
встановленому законом порядку та
строки.

Крім того, виплата Міністерством
юстиції України Мошківському М.М. 15 641,50
грн., присуджених до стягнення рішенням
Європейського суду з прав людини від
26.07.2012, внаслідок наведених порушень
прав та охоронюваних законом інтересів
заявника, свідчить про підставність
посилань позивача на завдання
Державному бюджету України збитків у
розмірі 15 641,50 грн., а також на наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями (бездіяльністю) відповідача та
заявленими до стягнення збитками.

За таких обставин, беручи до уваги
наведені нормативні приписи, а також
враховуючи доведеність позивачем, як
Органом представництва, наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення, яке тягне за собою
відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків в
порядку ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 15 641,50 грн.
збитків, завданих внаслідок виконання
рішення Європейського суду з прав
людини в порядку регресу підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, ст. ст. 22, 1166, 1191
Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації (07200,
Київська обл., Іванківський р-н, смт.
Іванків, вул. Поліська, 1,
ідентифікаційний код 03193838) на корить
Державного бюджету України (рахунок
0028, код банку 820172, ,
банк отримувача Державна казначейська
служба України, м. Київ, отримувач
Державна казначейська служба України)
15 641 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок
одну) грн. 50 коп. збитків.

3. Стягнути з Управління соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації (07200,
Київська обл., Іванківський р-н, смт.
Іванків, вул. Поліська, 1,
ідентифікаційний код 03193838) в доход
Державного бюджету України 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 15.12.2014.

Суддя

В.А. Ярема