КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/11981/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Чайковська
Л.Б., дов. б/н від 07.10.2014р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова

компанія "АХА
Страхування"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 04.09.2014 р.

у справі № 910/11981/14 (судді
Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова

компанія "АХА
Страхування"

до Моторного
(транспортного) страхового бюро

України

про стягнення 6 556,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "АХА Страхування"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про стягнення 6 556,50 грн.
сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою
позивачем страхового відшкодування
потерпілій особі на підставі договору
добровільного страхування №ПЛА041-а/11по
від 16.03.2011 р., внаслідок чого, до
останнього перейшло право вимоги в
порядку регресу.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 04.09.2014р. у справі № 910/11981/14 в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Приватне акціонерне товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 04.09.2014р. у справі № 910/11981/14 та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014р. у
справі № 910/11981/14 апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 13.10.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014р. у
справі № 910/11981/14 відкладено розгляд
справи на 10.11.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014р. у
справі № 910/11981/14 виправлено описку, а
саме в п. 1 резолютивній частині ухвали
суду замість дати та часу слухання
апеляційної скарги „10.11.2014р. о 09 год. 45
хв." зазначити „24.11.2014р. о 10 год. 15 хв.".

28.10.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому зазначає, що
оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм чинного
законодавства, тому просить суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 04.09.2014р. у справі №
910/11981/14 без змін. Також, просить суд
розглядати справу у відсутність
представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.11.2014р. у
справі № 910/11981/14 відкладено розгляд
справи на 08.12.2014р.

Представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення Господарського суду м. Києва
від 04.09.2014р. у справі № 910/11981/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в засідання
не з'явились. Враховуючи те, що в
матеріалах справи мають місце докази
належного повідомлення всіх учасників
судового процесу про час та місце
проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення першої інстанції у
даній справі в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Місцевий господарський суд,
відмовляючи в задоволенні позову,
виходив з того, що відповідно до п.п. 37.1.4
частини 37.1 статті 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, в той час
як позивач із відповідною заявою до
відповідача звернувся з порушенням
вказаного терміну, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції у
зв'язку з неповним з'ясуванням обставин
справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.03.2011 р. між
Акціонерним товариством "Страхова
компанія "АХА Страхування",
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "АХА Страхування" та
Бурміновим Вадимом Павловичем
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту
№ПЛА041-а/11по, відповідно до якого було
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом - "Mitsubisi Outlander",
державний номер BI 6562 ВЕ.

Відповідно до постанови
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
20.02.2012 р., у м. Кременчуці по вул.
Пролетарській 24.01.2012 р. сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля "Mitsubisi Outlander", державний
номер BI 6562 ВЕ, під керуванням Бурмінова
Вадима Павловича та автомобіля
"Mersedes-Benz", державний номер 1701 IZ, під
управлінням Петрова Дениса
Вікторовича внаслідок вчинення
останнім адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено застрахований
у Приватному акціонерному товаристві
"Страхова компанія "АХА Страхування"
автомобіль "Mitsubisi Outlander", державний
номер BI 6562 ВЕ.

Згідно рахунку на оплату №АМ-0000068 від
25.01.2012 р., а також Акту виконаних робіт
№АМ-0000141 від 14.02.2012 р. вартість
відновлювального ремонту автомобіля
"Mitsubisi Outlander", державний номер BI 6562 ВЕ,
склала 7406,50 грн.

01.02.2012р. позивачем було складено
страховий акт №2012/V/OMOD00582/VESKO2129, згідно
якого виплата страхового
відшкодування складає 6 556,50 грн.

Як зазначає позивач, ним згідно
зазначених вище документів було
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 6 556,50 грн., що підтверджується
страховим актом № 2012/V/OMOD00582/VESKO2129 від
01.02.2012р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "АХА Страхування" зазначає, що
у зв'язку з тим, що ним було здійснено
виплату страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
"Mitsubisi Outlander", державний номер BI 6562 ВЕ,
позивач відповідно до п. 40.1 статті 40
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" звернувся до
відповідача як особи, яка є гарантом
відшкодування шкоди членів
міжнародної системи автомобільного
страхування "Зелена картка", на
території України, заподіяної водіями -
нерезидентами.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
страхування" (в редакції чинній на дату
спірної ДТП) здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

В заяві від 24.01.2012р. про настання події,
що має ознаки страхового випадку за
договором добровільного страхування
транспортного засобу (а.с. 20-21),
страхувальник просить перерахувати
страхове відшкодування.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про страхування",
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК
України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, зокрема, порядок
виплати страхового відшкодування та
дії сторін при настанні страхового
випадку, регулюються Законом України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в
редакції, чинній на момент виплати
позивачем страхового відшкодування),
обов'язок відшкодувати шкоду при
настанні страхового випадку покладено
на страховика, яким застраховано
цивільно-правову відповідальність
особи, винної у настанні такого
випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З метою отримання від відповідача
страхового відшкодування, позивач
звернувся до відповідача з заявою на
виплату страхового відшкодування на
суму 19 788,30 № 1316 вих. № 1944 АР від 23.01.2013р.
(а.с. 27), в якій просив сплатити суму в
розмірі 6 556,50 грн. на поточний рахунок
позивача. Факт отримання зазначеної
вимоги відповідачем у відзиві на позов
не заперечується.

У відповідь на вказану заяві
відповідач листом № 8-3/4710 від 21.02.2013
відмовив позивачу у виплаті спірного
страхового відшкодування з посиланням
на те, що відповідно до п.п. 37.1.4 частини
37.1 статті 37 Закону підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, в той час як позивач із
відповідною заявою до відповідача
звернувся з порушенням вказаного
терміну.

Суд першої інстанції погодився з
правовою позицією відповідача і
відмовив у задоволенні позову з
посиланням на приписи п.п. 37.1.4 частини
37.1 статті 37 Закону, з чим колегія суддів
погодитись не може з огляду на таке.

Як було зазначено вище, спір у даній
справі виник у зв'язку із стягненням
виплаченого страхового відшкодування,
тобто із правовідносин, що регулюються
положеннями статті 993 Цивільного
кодексу України, та статті 27 Закону
України "Про страхування".

Разом з тим, із преамбули Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Таким чином останній регулює інші,
відмінні від правовідносин, що виникли
у даній справі, а приписи п. 37.1.4. ст.37
цього Закону до даних правовідносин не
застосовуються. Вказана норма регулює
відносини страховика і страхувальника
за договором страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а позивач не є суб'єктом цього
договору. При цьому норми зазначеного
Закону не містять підстав для відмови у
задоволенні вимог страховика, який
виплатив страхове відшкодування,
згідно договору майнового страхування,
до особи, відповідальної за завдані
збитки, про відшкодування виплачених
ним фактичних сум у межах, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

Абзацом 4 пункту 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду цивільних справ про
відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року
роз'яснено про те, що регресна вимога
може бути пред'явлена протягом трьох
років, з дня виконання зобов'язання про
відшкодування шкоди (відшкодування в
натурі, виплати суми періодичних
платежів, тощо).

Згідно з п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", за
приписом частини шостої статті 261 ЦК
України перебіг позовної давності за
регресними зобов'язаннями починається
від дня виконання основного
зобов'язання. Тому, зокрема, право
страховика за договором страхування на
подання до суду регресного позову про
стягнення з винної особи коштів,
виплачених страховиком як страхове
відшкодування, виникає з моменту
сплати такого відшкодування, а не з
моменту виникнення страхового випадку.

Отже, відповідно до вищенаведених
вимог закону, право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду,
позивач отримав після виплати
страхового відшкодування, тому до
спірних правовідносин застосуванню
підлягає саме трирічний строк позовної
давності, а не приписи п.п. 37.1.4 частини
37.1 статті 37 Закону.

Така правова позиція викладена у
Постановах Верховного Суду України у
справах №58/168 від 27.03.2012, у справі №12/207
від 07.08.2012, у справі №5023/4833/11 від 28.08.2012.

За таких обставин колегія погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
про те, що до спірних правовідносин
застосуванню підлягає саме трирічний
строк позовної давності, а не приписи
п.37.1.4 ст.37 зазначеного Закону.

З огляду на вказані обставини та
враховуючи, що спірне страхове
відшкодування позивачем виплачено
01.02.2012 (платіжне доручення № 3210 від
16.07.2012), в той час як з даним позовом
позивач до суду звернувся 24.09.2013 (
відмітка відділення зв'язку на
поштовому конверті, в якому позовна
заява надійшла до суду першої
інстанції), позовний строк для
звернення до суду з вимогами про
стягнення спірного страхового
відшкодування позивачем не пропущений.

За таких обставин, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що позовні вимоги
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що за таких обставин апеляційна
скарга Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування" є обґрунтованою та
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду м. Києва від
04.09.2014р. у справі № 910/11981/14 підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування"
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 04.09.2014р. у справі № 910/11981/14
скасувати.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Моторного (транспортного)
страхового бюро України (02002, м. Київ,
а/с-272, , п/р 871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування" (04070, м. Київ, вул. Братська,
14, ) суму сплаченого
страхового відшкодування в розмірі 6
556,50 грн.

5. Стягнути з Моторного (транспортного)
страхового бюро України (02002, м. Київ,
а/с-272, , п/р 871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування" (04070, м. Київ, вул. Братська,
14, ) судовий збір за
подання позовної заяви в сумі 1 827,00 грн.
та судовий збір в сумі 913,50 грн. за
подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду м. Києва
видати наказ.

7. Матеріали справи № 910/11981/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

8. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
М.М. Новіков

Л.П. Зубець