ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.12.2014 р.
Справа№ 914/4446/14

Суддя Долінська О.З., розглянувши
матеріали

Позовної заяви: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Привокзальний»
ринок, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

м. Львів

про: розірвання угод про надання в
користування торгових місць,
звільнення приміщення, стягнення 36 432,74
грн. заборгованості та про зобов'язання
відповідача нечинити перешкод
позивачу в користуванні нежитловими
приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Привокзальний»
ринок до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про розірвання угод про надання
в користування торгових місць,
звільнення приміщення, стягнення 36 432,74
грн. заборгованості та про зобов'язання
відповідача нечинити перешкод
позивачу в користуванні нежитловими
приміщеннями.

Вирішуючи питання про прийняття
позовної заяви до розгляду, судом
встановлено наявність підстав для її
повернення без розгляду зважаючи на
наступне.

Відповідно до Інформаційного листа
Державної судової адміністрації
України від 10.11.2011р №12-6621/11 документом
про сплату судового збору є квитанція
установи банку або відділення зв'язку,
які прийняли платіж або платіжне
доручення, підписане уповноваженою
посадовою особою банку і скріплена
печаткою установи банку з відміткою
про дату виконання платіжного
доручення. Документ про сплату
судового збору додається до позовної
заяви. При сплаті державного мита
готівкою до документа, щодо якого
вчиняється відповідна дія, додається
оригінал квитанції кредитної установи,
яка прийняла платіж.

Сплата судового збору за розгляд
справи судом є передумовою розгляду
справи.

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви і мають містити відомості про те,
яка саме позовна заява оплачується
судовим збором. Крім того, платіжні
документи подаються до господарського
суду тільки в оригіналі. Ксерокопії чи
фотокопії платіжних документів не
можуть бути доказом сплати судового
збору.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір", ставка
судового збору, що підлягає сплаті за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
становить 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат
та за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
становить 1 розмір мінімальної
заробітної плати, тобто 1218,00 грн. Так як,
у даній позовній заяві крім вимоги
майнового характеру містяться вимоги
немайнового характеру, то такі слід
також оплачувати судовим збором, тобто
по 1218,00 грн. кожна.

Однак, всупереч зазначеному, позивачем
долучено до позовної заяви одне
платіжне доручення №833 від 08.12.2014 р. про
сплату судового збору в сумі 1827,00 грн.,
тобто це сплата тільки за майнову
вимогу. Інші немайнові позовні вимоги
заявлені в позовній заяві, є неоплачені
судовим збором.

Крім того, суд звертає увагу на
наступне.

Як встановлено судом у поданому позові
позивачем об"єднано вимоги, які не
пов'язані між собою підставами
виникнення чи поданими доказами. Так,
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за чотирма угодами, а
саме: угода № ВЧК - 14 «Про надання в
користування торгових місць» від 01
жовтня 2010 року; угода № ВЧК - 15 «Про
надання в користування торгових місць»
від 01 жовтня 2010 року; угода № ВЧК - 16
«Про надання в користування торгових
місць» від 01 жовтня 2010 року; угода № ВЧК
- 189 «Про надання в користування
торгових місць» від 01 жовтня 2010 року,
ціна договорів: 27 465,10 грн.

Метою об'єднання позовних вимог є
забезпечення належної організації
розгляду справи, реалізації принципу
процесуальної економії, виключення
можливості прийняття судових рішень,
що суперечать одне одному.

Правила щодо об'єднання позовних вимог
встановлені ст. 58 ГПК України, згідно ч.
1 якої в одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Отже, для об'єднання позовних вимог
необхідна хоча б одна з умов: 1)
зв'язаність вимог між собою підставою
виникнення, тобто такі вимоги мають
походити від загальної підстави, 2)
зв'язаність між собою поданими
доказами, тобто у разі використання
позивачем тих самих доказів.

Як було зазначено вище позивач
звернувся з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості, яка фактично
виникла з різних угод з додатками до
них. Таким чином, об'єднані вимоги
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах - підставах виникнення та
підтверджуються різними доказами.

Окрім того, на думку суду, об'єднання в
одній позовній заяві вимог, свідчить
про намагання позивача ухилитись від
сплати судового збору, так як у випадку
звернення із окремими позовами сума
судового збору буде перевищувати
сплачену позивачем суму.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що позовна заява не
оформлена належним чином, як це
передбачено нормами статей 54 та 57
Господарського процесуального кодексу
України. Зазначене унеможливлює
вчинення судом належних дій для
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору. Такі обставини є підставою для
повернення позовної заяви без
розгляду.

Виходячи з того, що позивачем не
подано доказів сплати судового збору
за вимоги немайнового характеру у
встановлених порядку та розмірі та, що
позивачем порушено право об'єднання
позовних вимог, позовна заява підлягає
поверненню без розгляду, відповідно до
п.4 та п. 5 ч.1 ст.63 ГПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 63 ГПК України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Керуючись п. 4 та п. 5 ч.1 ст. 63, ст.86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути без розгляду позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Привокзальний»
ринок до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про розірвання договору про
надання в користування торгових місць,
звільнення приміщення та стягнення 36
432,74 грн. і додані до неї документи -
позивачу.

Додаток для позивача: позовна
заява з додатками на аркушах.

Суддя
Долінська О.З.