ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 904/9216/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Мирошниченка С.В.

за участю представників:

Позивача: Гузікова В.В., дов. № б/н від
01.10.2014 року;

Відповідача: Пащука В.В., дов. № 12 від
01.01.2014 року;

Третьої особи: Лемця В.В., дов. № ЦУПП-117
від 25.06.2014 року;

розглянувши касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД" на
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.10.2014 року

у справі № 904/9216/13 господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД"

до державного підприємства
"Придніпровська залізниця"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"

про стягнення 375 530,25 грн.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
"ІНТЕРБУДТРЕЙД" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до державного
підприємства "Придніпровська
залізниця", просило стягнути з
відповідача 375 530,25 грн. збитків,
завданих неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
про надання послуг № Пр/Пд-05130/ПШ/НЮ2197дч
від 19.05.2005 року(т. 1, а.с. 2-7).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013
року залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача державне
підприємство "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України" (т. 1,
а.с. 93-94).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.06.2014
року (головуючий Первушин Ю.Ю., судді
Золотарьова Я.С., Кармазіна Л.П.),
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23.10.2014 року
(головуючий Сизько І.А., судді
Герасименко І.М., Кузнецова І.Л.) (т. 2, а.с.
49-52) у задоволенні позову відмовлено (т.
1, а.с. 226-232).

Оскаржені судові акти мотивовано
недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою,
просило оскаржені судові акти
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити (т. 2, а.с. 63-74).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 04.12.2014 року касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 10.12.2014 року (т. 2, а.с. 61-62).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.12.2014 року розгляд
касаційної скарги відкладено на 17.12.2014
року.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19.05.2005 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД" та
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" було
укладено договір № Пр/Пд-05130/ПШ/НЮ2197дч,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язався прийняти від замовника
певну лісопродукцію (шпала (І тип)) і
провести на Новомосковському
шпалопросочувальному заводі
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" просочення
кам'яновугільним маслом та укріпити їх
металевими шпильками, а замовник
зобов'язався сплатити відповідну суму
на умовах даного договору (п. 1.1-1.3
договору) (т. 1, а.с. 14-16).

Відповідно до п. 3.1 договору виконавець
зобов'язався прийняти від замовника
продукцію, яка поступила на склад
заводу згідно з вимогами
Держстандартів 78-89, 8816-70, 28450-90 та
провести просочення масляним
антисептиком згідно Держстандарту
20022.5-93 з додержанням режиму і
технологічного процесу просочення
деревини відповідно до специфікації №
1 (додаток № 1).

Згідно п. 3.2 договору приймання
сировини проводиться по фактичній
наявності. У випадках розбіжностей
поставленої продукції по кількості та
якості, виконавець складає відповідні
документи згідно Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
кількості, затвердженої наказом
Держарбітражу при Раді Міністрів РССР
від 15.06.1965 року № П-6 та Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
якості, затвердженої наказом
Держарбітражу при Раді Міністрів РССР
від 25.04.1966 року № П-7 і передає їх
замовнику.

Пунктом 3.3 договору сторони
передбачили обов'язок виконавця
відвантажити просочену продукцію
замовнику у строк до 15 робочих днів з
моменту надходження заявки на
відвантаження. Строк виконання робіт
до 31.12.2005 року.

Відповідно до п. 4.1 договору замовник
сплачує виконавцю 100% передоплату
вартості послуг за просочення своєї
продукції у строк до 5 днів з моменту
виставлення рахунку.

Пунктом 4.3 сторони погодили, що
вартість послуг на просочення
продукції за договором згідно
специфікації № 1 (додатку № 1) складає 74
520, 00 грн., у тому числі ПДВ 20% 12 420, 00 грн.

Згідно п. 4.7 договору остаточні
фінансові взаєморозрахунки сторони
здійснюють після підписання акту
звірки, який надається та підписується
сторонами протягом 10 діб після
закінчення просочення останньої
партії продукції.

Відповідно до п. 10.1 договору він діє до
31.12.2005 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
договору виконавець отримав від
товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД" 1 730
шт. шпал (І типу) для просочування їх
кам'яновугільним маслом, що
підтверджується листом
Новомосковського
шпалопросочувального заводу
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" № 468 від
05.05.2009 року (т. 1, а.с. 30).

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
замовник здійснив часткову
передоплату вартості послуг у розмірі
20 520, 00 грн. платіжними дорученнями № 198
від 16.12.2005 року та № 209 від 28.12.2005 року (т.
1, а.с. 187).

Судами також встановлено, що шпали у
кількості 1 730 штук, з яких 1 000 штук
просочено, а 730 штук непросочено
знаходяться на зберіганні у
Новомосковського
шпалопросочувального заводу
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (т. 1, а.с. 184,
185).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
господарського суду міста Києва від
21.09.2011 року у справі № 38/413-13/224 стягнуто
з товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Nistas GMbH" 371 578, 25 грн.
штрафних санкцій, 3 716,00 грн. державного
мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (т. 1, а.с. 18-21).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.09.2011 року у зазначеній
справі встановлено невиконання
товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД" перед
товариством з обмеженою
відповідальністю "Nistas GMbH" зобов'язань
за договором поставки від 07.09.2005 року з
урахуванням додаткової угоди № 1 до
нього, а саме, непоставки шпал І типу
просочених кам'яновугільним маслом у
кількості 1 700 шт.

Посилаючись на невиконання державним
підприємством "Придніпровська
залізниця" у строк до 31.12.2005 року
зобов'язань за договором №
Пр/Пд-05130/ПШ/НЮ2197дч від 19.05.2005 року, що
призвело, на думку позивача, до
нарахування йому штрафних санкцій за
порушення умов договору поставки від
07.09.2005 року, укладеного між товариством
з обмеженою відповідальністю
"ІНТЕРБУДТРЕЙД" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Nistas GMbH",
товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРБУДТРЕЙД"
звернулось з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів, зокрема,
може бути відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є: втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу
України визначено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення: 1)
протиправної поведінки; 2) збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4)
вини.

Частиною 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінивши надані сторонами докази в їх
сукупності, встановивши відсутність
сукупності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, місцевий
господарський суд, з яким погодилась і
апеляційна інстанція, дійшов
обгрунтованого висновку про відмову у
позові у зв'язку з недоведеністю
підстав для стягнення з відповідача
збитків.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави
для скасування постанови суду
апеляційної інстанції, якою було
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
відсутні.

Доводи заявника касаційної скарги про
неврахування судами п. 4.7 договору №
Пр/Пд-05130/ПШ/НЮ2197дч від 19.05.2005 року та
неналежне виконання державним
підприємством "Придніпровська
залізниця" зобов'язань за вказаним
договором, що потягло, на думку
заявника, завдання йому збитків є
безпідставними з огляду на
встановлення місцевим та апеляційним
господарськими судами невиконання
саме позивачем п. 4.1, 3.3 зазначеного
договору (несплати 100% авансу та
ненаправлення заявки на відвантаження)
і відсутністю усіх елементів складу
цивільного правопорушення для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків.

Інші доводи заявника касаційної скарги
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій та фактично
стосуються переоцінки доказів у
справі, що виходить за межі повноважень
суду касаційної інстанції, визначені
статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"ІНТЕРБУДТРЕЙД" залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.10.2014 року у справі № 904/9216/13 залишити
без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

С.В. Мирошниченко