ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 915/1400/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Шитря О.М.

за участю представників:

Від позивача: Сафронов Ю.І.

Від 1 відповідача: Лях Н.В.

Від 2 відповідача: Лях Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в. м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Миколаїввтормет»

на рішення господарського суду
Миколаївської області

від 13 жовтня 2014 року

у справі № 915/1400/14

за позовом: Приватного підприємства
«Миколаїввтормет»

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зерноприймальний
комплекс «Інтерагротранс»,

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
олійноекстракційний завод»

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Приватне
підприємство «Миколаїввтормет»
звернулося до господарського суду
Миколаївської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зерноприймальний
комплекс «Інтерагротранс» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
олійноекстракційний завод» про
зобов'язання відповідачів забезпечити
безперешкодний доступ працівників ПП
«Миколаїввтормет» для
розукомплектування по елементам та
вивезення придбаного на аукціоні
державного майна під'їзної колії ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" за
окремими елементами, а саме: стрілочні
переводи, рейки, шпали, костилі,
накладки, підкладки, стикові болти за
адресою: Миколаївська область, м.
Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду,
буд. 117.

В обґрунтування пред'явлених
вимог позивач посилався на те, що за
результатами проведеного
Миколаївською філією ПП «СП Юстиція»
аукціону з реалізації арештованого
рухомого майна - залізничної під'їзної
колії в напіврозукомплектованому
стані, яка примикає до ст.
Тернівка-Миколаївська Одеської
залізниці та належала боржнику
державному підприємству
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара",
набув право власності на стрілочні
переводи, рейки, шпали, костилі,
накладки, підкладки, стикові болти
тощо. Однак, під час демонтажу
залізничної колії виявилося, що деякі
її ділянки заходять на територію
відповідачів та їх працівники не
дозволили працівникам позивача
вивозити придбане на аукціоні майно. А
тому, на підставі ст. ст. 316, 321, 386, 387, 391,
526, 1212, 1213 позивач просив задовольнити
позов.

ТОВ «Зерноприймальний комплекс
«Інтерагротранс» та ТОВ
«Миколаївський олійноекстракційний
завод» заперечували проти позову
посилаючись на те, що позивач звернувся
до суду із вимогами про захист свого
права у спосіб, який не передбачений
діючим законодавством. Також
відповідачі вказували те, що на
належній їм території відсутня
залізнична під'їзна колія, яка належала
ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара",
в матеріалах справи відсутні будь - які
докази про те, що придбане позивачем на
аукціоні майно дійсно знаходиться на
цій території і будь - яких звернень про
видачу належного позивачеві майна на
адресу відповідачів не надходило.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 13 жовтня 2014
року у справі (суддя - Алексєєв А.П.) у
позові відмовлено повністю з мотивів
необґрунтованості позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПП
«Миколаїввтормет» просить зазначене
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі. Апеляційна скарга
обґрунтована порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач заперечує проти її
задоволення посилаючись на
безпідставність викладених у ній
доводів і просить оскаржуване рішення
місцевого суду залишити без змін
вважаючи його законним та
обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представником позивача
заявлено клопотання про призначення у
справі комплексної судової
економічної та будівельно - технічної
експертизи. Вказане клопотання визнано
судом необґрунтованим та відхилено з
огляду на те, що заявник пропонує
поставити перед експертом питання,
вирішення котрих віднесено законом до
компетенції суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, за результатами проведеного
Миколаївською філією ПП «СП Юстиція»
аукціону з реалізації арештованого
державним виконавцем рухомого майна -
частини залізничної під'їзної колії
боржника ДП "Суднобудівний завод ім. 61
Комунара", яка примикає до станції
Тернівка від огорожі заводу, ПП
«Миколаїввтормет» набуло право
власності на рейки типу Р43 довжиною
11654м, рейки типу Р50 довжиною 2633м,
підкладки типу ДО в кількості 4010 шт.,
костилі в кількості 10991 шт.,
залізобетонні шпали в кількості 3 966 шт.,
підкладки типу КБ в кількості 2020 шт.,
накладки в кількості 1174 шт., стикові
болти в кількості 2391 шт. та стрілочні
переводи за визначеними номерами, що
знаходяться в розукомплектованому
стані, що підтверджується копіями
протоколів проведення аукціонів від
31.10.2013р., актів державного виконавця про
примусову реалізацію арештованого
рухомого майна на аукціоні від 11.11.2013р.,
платіжних документів про оплату
придбаного майна, листом відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 29.09.2014р. №
02.1-24/5814.

14.08.2014 року директором ПП
«Миколаїввтормет» було складено акт
про те, що в січні 2014 року працівники
(охорона) ТОВ «ЗК «Інтерагротранс», ТОВ
«Миколаївський олійноекстракційний
завод» за адресою: Миколаївська
область, м. Миколаїв, проспект Героїв
Сталінграду, буд. 117, не допустили
працівників ПП «Миколаїввтормет» для
розукомплектування по елементам та
вивезення з території філії придбаного
на аукціоні державного майна під'їзної
колії ДП "Суднобудівний завод ім. 61
Комунара" за окремими елементами, а
саме: стрілочні переводи, рейки, шпали,
костилі, накладки, підкладки, стикові
болти.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є вимога ПП
«Миколаїввтормет» про зобов'язання ТОВ
«Зерноприймальний комплекс
«Інтерагротранс» та ТОВ
«Миколаївський олійноекстракційний
завод» забезпечити безперешкодний
доступ працівників ПП
«Миколаїввтормет» для
розукомплектування по елементам та
вивезення придбаного на аукціоні
державного майна під'їзної колії ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" за
окремими елементами, а саме: стрілочні
переводи, рейки, шпали, костилі,
накладки, підкладки, стикові болти за
адресою: Миколаївська область, м.
Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду,
буд. 117.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача з
посиланням на ст. 391 ЦК України пояснив,
що фактично пред'явлений позов є
негаторним.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України закріплено право
кожної особи на захист свого права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання, а також на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя в силу положень ст. 2 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" є, зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено,
що способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Аналогічні положення містяться і в ст.
20 ГК України.

При цьому, розпорядження своїм правом
на захист є диспозитивною нормою
цивільного законодавства, яке полягає
у наданні особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
на свій розсуд обирає спосіб захисту
порушеного права, в той час як на суди
покладено обов'язок перевірки
відповідності обраного позивачем
способу захисту приписам ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Правовідносини щодо захисту права
власності врегульовані Главою 29
Цивільного кодексу України. Судовий
захист права власності та майнових
інтересів власників - осіб, названих у
ст. 1 ГПК України, здійснюється шляхом
розгляду справ, зокрема, за позовами
про витребування майна з чужого
незаконного володіння, а також про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном.

Так, в силу вимог ст.ст. 386, 387, 391 ЦК
України власник майна має право
звернутися до суду з вимогою про захист
права власності, як шляхом
витребування свого майна від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним, згідно з
статтею 387 ЦК України (віндикаційний
позов), так і вимагаючи усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, згідно з статтею 391 ЦК України
(негаторний позов).

Предметом віндикаційного позову
становить вимога неволодіючого майном
власника до незаконно володіючого цим
майном не власника про повернення
індивідуально-визначеного майна з
чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за
такими позовами становлять обставини,
які підтверджують правомірність вимог
позивача про повернення йому майна з
чужого незаконного володіння, як - то
факти, що підтверджують його право
власності або інше суб'єктивне право
титульного володільця на витребуване
майно, факт вибуття майна з володіння
позивача, наявність майна в натурі у
незаконному володіння відповідача,
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном. Власник
вправі витребувати своє майно від
особи, в якої воно фактично знаходиться
у незаконному володінні. Тобто, в першу
чергу, на підтвердження наявності у
позивача суб'єктивного матеріального
права на витребування майна з чужого
незаконного володіння, він повинен
надати суду відповідні належні докази,
що підтверджують його право на вказане
майно.

Негаторний позов пред'являється у
випадках, коли власник має своє майно у
володінні, але дії інших осіб
перешкоджають йому вільно його
використовувати або розпоряджатися
ним. Характерною ознакою негаторного
позову є протиправне вчинення третьої
особою перешкод власникові у
реалізації ним повноважень
розпорядження та користування
належним йому майном.

Предмет негаторного позову становить
вимога володіючого майном власника до
третіх осіб про усунення порушень його
права власності, що перешкоджають йому
належним чином користуватися,
розпоряджатися цим майном тим чи іншим
способом.

Підставою негаторного позову слугують
посилання позивача на належне йому
право користування і розпорядження
майном, а також факти, що підтверджують
дії відповідача у створенні позивачеві
перешкод щодо здійснення цих
правомочностей. При цьому, для
задоволення вимог власника достатньо
встановити факт об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні власником своїх
правомочностей. Таким чином, право
власності як абсолютне право має
захищатися лише при доведенні самого
факту порушення. Отже, позивачем, який
зазначає, що він позбавлений права
володіння належним йому рухомим
майном, невірно обрано спосіб захисту
права власності на таке майно, яке
захищається шляхом пред'явлення
віндикаційного позову до особи, яка без
відповідної правової підстави
заволоділа спірним майном.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Таким чином, із приписів даної правової
норми випливає, що обставини на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
господарського спору встановлюються
господарським судом на підставі
фактичних даних, якими є докази.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судової о процесу
(ст. 33 ГПК України).

Згідно з ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що
доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Обов'язок доказування визначається
предметом спору. За загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої вимоги про зобов'язання
відповідачів забезпечити
безперешкодний доступ працівників ПП
«Миколаїввтормет» для
розукомплектування по елементам та
вивезення придбаного на аукціоні
державного майна під'їзної колії ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" за
окремими елементами, а саме: стрілочні
переводи, рейки, шпали, костилі,
накладки, підкладки, стикові болти за
адресою: Миколаївська область, м.
Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду,
буд. 117 обґрунтовує тим, що частина
цього майна перебуває на території
відповідачів і їх працівники не
дозволили працівникам позивача
вивозити з території відповідачів
придбане майно, що підтверджується
актом від 14.08.2014р.

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції, в матеріалах
справи відсутні докази, які б свідчили
про порушення прав і охоронюваних
законом інтересів позивача з боку
відповідачів.

Надані позивачем в обґрунтування
пред'явлених вимог протоколи
проведення аукціону від 31.10.2013р., акти
державного виконавця про примусову
реалізацію арештованого майна від
11.11.2013р., лист державної виконавчої
служби від 29.09.2014р. № 02.1-24/5814, а також
схема частини залізничної під'їзної
колії та повздовжний профіль і
розгорнутий план під'їзного шляху ДП
"Суднобудівний завод ім. 61 Комунара",
невідомо ким і коли виготовлені, не
підтверджують факт, що як на момент
проведення аукціону, так і на момент
вирішення даного спору спірне рухоме
майно перебувало чи перебуває на
території відповідачів. Також інших
доказів, які б підтверджували
зазначений факт, в матеріалах справи не
міститься.

Поданий позивачем до матеріалів справи
акт від 14.08.2014р. не є належним доказом
вчинення йому перешкод з боку
відповідачів у здійсненні права
користування та розпорядження спірним
майном, з огляду на те, що його було
складено та підписано позивачем в
односторонньому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ПП
«Миколаїввтормет» щодо зобов'язання
відповідачів забезпечити
безперешкодний доступ працівників
позивача для розукомплектування та
вивезення придбаного на аукціоні майна
за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв
Сталінграду, буд. 117, оскільки позивачем
не доведено факту наявності цього
майна у незаконному володінні
відповідачів, а також ним не надано
доказів вчинення відповідачами самого
факту порушення його права на
володіння, користування та
розпорядження спірним рухомим майном.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає, що
доводи викладені скаржником в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами та не відповідають вимога
закону, що регулює спірні
правовідносини.

Порушення господарським судом першої
інстанції процесуальних прав позивача
в процесі розгляду даної справи по
суті, судом апеляційної інстанції не
встановлено, а тому доводи апеляційної
скарги в цій частині відхиляються
колегією суддів як безпідставні.
Допущені місцевим судом процесуальні
порушення при розгляді клопотань не
призвели до прийняття неправильного
рішення, тому не можуть бути підставою
для його зміни чи скасування.

Враховуючи вищевикладене та вимоги
чинного законодавства в їх сукупності,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення
місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України
Одеський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 13 жовтня 2014
року у справі № 915/1400/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Миколаїввтормет» - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повна постанова складена 17.12.2014р.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.