ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 р.
Справа № 5015/7256/11

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст»,
м.Львів

до відповідача: Виробничо-торгівельної
фірми «Опір» Трускавецької міської
асоціації інвалідів Львівської
обласної асоціації інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
«Союз організації інвалідів України»,
м.Львів

про стягнення 1318491,29грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

суддя Кітаєва С.Б.

суддя Матвіїв Р.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Тарасьєв О.С. - директор

від відповідача: Скочипець А.Б.,
Тарасенко Л.Л. - представники за
довіреностями

Суть спору: позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційною фірмою «Ряст»,
м.Львів до Виробничо-торгівельної
фірми «Опір» Трускавецької міської
асоціації інвалідів Львівської
обласної асоціації інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
«Союз організації інвалідів України»,
м.Львів про стягнення 1318491,29грн., з яких
949435,00грн. основного боргу, 18586,81грн.
пені, 25611,33грн. 3% річних, 134971,15грн.
індексу інфляції та 189887,00грн. штрафу.

Постановою Вищого господарського суду
від 08.07.2014р. постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014р. та рішення господарського суду
Львівської області від 20.02.2012р. у справі
№5015/7256/11 скасовано, а справу передано
на новий розгляд до господарського
суду Львівської області. Внаслідок
автоматизованого розподілу,
проведеного у відповідності до ст.2-1
ГПК України, справу передано на розгляд
судді Щигельської О.І.

Ухвалою суду від 01.08.2014р. справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на
14.08.2014р. Ухвалою суду від 07.08.2014р. заяву
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову задоволено.
Ухвалою суду від 14.08.2014р. розгляд справи
відкладено на 26.08.2014р. у зв'язку з
неявкою учасників судового процесу.
Ухвалою суду від 26.08.2014р. розгляд справи
відкладено на 07.10.2014р. з підстав
викладених в ній. Ухвалою суду від
07.10.2014р. розгляд справи відкладено на
15.10.2014р. у зв'язку з витребуванням
доказів у справі. Ухвалами суду від
15.10.2014р. призначено колегіальний
розгляду справи у складі трьох суддів
та розгляду справи відкладено на
05.11.2014р. Ухвалою суду від 15.10.2014р. скарга
Виробничо-торгівельної фірми «Опір» на
дії Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції прийнята
та призначена до розгляду на 05.11.2014р.
Ухвалою суду від 05.11.2014р. провадження по
скарзі припинено. Ухвалою суду від
05.11.2014р. виправлено описки в ухвалах
суду від 01.08.2014р., від 14.08.2014р. та від
26.08.2014р. В судовому засіданні 05.11.2014р.
оголошено перерву до 13.11.2014р. для
надання можливості позивачу
ознайомитись з клопотаннями
відповідача про призначення у справі
судових експертиз. Ухвалою суду від
13.11.2014р. розгляд справи відкладено на
20.11.2014р. у зв'язку з неявкою відповідача.
Ухвалою суду від 17.11.2014р. зустрічну
позовну заяву повернуто ВТФ «Опір»
ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ без розгляду.
Ухвалою суду від 20.11.2014р. розгляд справи
відкладено на 02.12.2014р. для надання
можливості сторонам подати додаткові
докази. В судовому засіданні 02.12.2014р.
оголошено перерву до 11.12.2014р. для
надання можливості позивачу надати
відповідь на пояснення відповідача. В
судовому засіданні 11.12.2014р. оголошено
перерву до 16.12.2014р. для надання
можливості відповідачу ознайомитись
із поданими позивачем у судовому
засіданні поясненнями.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.12.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав, вказаних
у позовній заяві, заяві про уточнення
позовних вимог (вх.№682/12 від 12.01.2012р.) та
поясненнях (вх.№48980/14 від 13.11.2014р.;
вх.№53897/14 від 11.12.2014р.). Ствердив,
зокрема, що між позивачем та
відповідачем - ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ
СОІУ в червні 2010 року укладено договір
про врегулювання відносин щодо
взаємних розрахунків, яким визначено
графік погашення заборгованості
відповідача перед позивачем в розмірі
949435,00грн., що виникла внаслідок
неналежного виконання ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ взятих на себе
зобов'язань на підставі ряду договорів,
укладених між сторонами протягом
2005-2009р. Оскільки відповідачем у
встановлений договором строк
заборгованість не погашено, ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст»
звернулось до суду із позовною заявою
про стягнення 949435,00грн. основного
боргу, 18586,81грн. пені, 25611,33грн. 3% річних,
134971,15грн. індексу інфляції та 189887,00грн.
штрафу. Просив позов задоволити.

Представники відповідача в судове
засідання 16.12.2014р. з'явились, проти
позову заперечили з мотивів, наведених
у відзиві (вх.№34777/14 від 13.08.2014р.),
клопотанні-поясненні (вх.№47031/14 від
03.11.2014р.), а також додатково поданих
поясненнях (вх.№52309/14 від 02.12.2014р. та
вх.№54390/14 від 16.12.2014р.). Пояснили, що
кожен із договорів, зазначених у
договорі про врегулювання відносин
щодо взаємних розрахунків, насправді
не підтверджує виникнення та наявність
боргових зобов'язань ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ перед позивачем. Відтак,
просили у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційною фірмою «Ряст»
(позивач по справі, сторона-1 за
договором) та Виробничо-торгівельною
фірмою «Опір» (відповідач по справі,
сторона-2 за договором) укладено
договір про врегулювання відносин щодо
взаємних розрахунків від 15.06.2010р.

У п.1 договору, сторони визначили, що
станом на 15.06.2010р. існує борг
відповідача перед позивачем на
загальну суму 949435,00грн. Наявність
зазначеного боргу підтверджують
наступні документи: - договір №07/01 від
20.07.2005р.; - договір №01/06 від 27.07.2006р.; -
договір №04/06 від 03.05.2006р.; - договір
безвідсоткової позики від 17.06.2009р.;
виписки банку; накладні на
відвантаження товару; - акт звірки до
договору №07/01 від 20.07.2005р. станом на
15.06.2010р. на суму 219287,80грн.; - акт звірки до
договору №01/06 від 27.07.2006р. станом на
15.06.2010р. на суму 582747,20грн.; - акт звірки до
договору №04/06 від 03.05.2006р. станом на
15.06.2010р. на суму 92400,00грн.; акт звірки до
договору безвідсоткової позики від
17.06.2009р. станом на 15.06.2010р. на суму
55000,00грн.

Відповідно до п.2 договору, сторона-2
визнає суму боргу, визначену в пункті 1
цього договору, перед стороною-1, та
підписом на цьому договорі підтверджує
відсутність будь-яких заперечень щодо
підстав виникнення боргу та його
розміру.

У п.3 договору, сторони домовились, що
сторона-2 зобов'язана оплатити стороні-1
суму боргу за наступним графіком: до
25.08.2010р. -189887,00грн.; до 25.09.2010р. - 189887,00 грн.;
до 25.10.2010р. - 189887,00 грн.; до 25.11.2010р. - 189887,00
грн.; до 25.12.2010р. - 189887,00 грн.

Згідно з п.4 договору, сторона-2
зобов'язалась погасити борг,
визначений у п.1 цього договору, не
пізніше 31.12.2010р.

Оскільки відповідачем взяті на себе за
договором зобов'язання не виконано,
ТзОВ «Виробничо-комерційна фірма
«Ряст», в порядку досудового
врегулювання спору, направило
відповідачу вимогу №01/01 від 20.01.2011р. про
погашення заборгованості в розмірі
949435,00грн. у найкоротший строк.

У відповідь на вказану вимогу, ВТФ
«Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ, листом №02
від 15.02.2011р., підтвердила
заборгованість в сумі 949435,00грн. та
повідомила про відсутність коштів для
погашення зазначеної заборгованості, у
зв'язку із важким економічним
становищем.

Зазначені обставини зумовили
звернення ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» до суду із позовною заявою
про стягнення з відповідача 949435,00грн.
основного боргу, 18586,81грн. пені, 25611,33грн.
3% річних, 134971,15грн. індексу інфляції та
189887,00грн. штрафу.

При винесенні рішення суд керувався
наступним.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Згідно зі ст.173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Господарське зобов'язання, у
відповідності до ст.174 ГК України, може
виникати, зокрема, із господарського
договору.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору, серед іншого, на основі
вільного волевиявлення, коли сторони
мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Проаналізувавши умови договору про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р., суд приходить
до висновку, що він фактично
спрямований на встановлення порядку
виконання зобов'язань за попередньо
укладеними між сторонами договорами
№07/01 від 20.07.2005р., №01/06 від 27.07.2006р., №04/06
від 03.05.2006р. та договором
безвідсоткової позики від 17.06.2009р.,
шляхом визначення графіку проведення
оплат.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відтак, для вирішення спору по суті
необхідно встановити наявність чи
відсутність у ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ
СОІУ зобов'язань по сплаті коштів за
вказаними договорами на користь ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст».

Так, між ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» (підрядник за договором)
та ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
(замовник за договором), укладено
договір №07/01 від 20.07.2005р., за яким
підрядник виконує на власний ризик
власними та залученими силами і
засобами передбачені даним договором
роботи, а саме: ремонтні роботи за
адресами: м.Львів, вул.Голубовича, 34 і
м.Львів, вул.Сяйво, 15 та здає в
обумовлені строки виконані роботи
замовнику (п.1).

Щодо тверджень відповідача про те, що
сторонами у цьому договорі не
погоджено істотну умову договору -
ціну, а відтак, він є неукладеним, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.2.1 договору, договірна
вартість робіт за цим договором
визначається відповідно до
кошторисної документації на
виконувані роботи, оформляється
додатками до договору, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Суд приймає до уваги зауваження
відповідача про те, що до матеріалів
справи не долучено передбачену умовами
договору кошторисну документацію,
проте зазначає, що відсутність
вказаних документів не позбавляє суд
можливості встановити вартість
виконаних за договором робіт, виходячи
з наступного.

Відповідно до п.2.4 договору, підставою
для оплати є акти виконаних робіт.
Порядок оплати: післяоплата згідно
акту здачі-приймання виконаних робіт.

До матеріалів справи долучено акти
приймання виконаних підрядних робіт
типової форми №КБ-2в за листопад 2005
року на суму 42012,00грн., за листопад 2006
року на суму 169488,00грн., за серпень 2007
року на суму 44299,20грн., за листопад 2007
року на суму 34662,20грн., за липень 2008 року
на суму 134169,60грн. та за грудень 2008 року
на суму 55687,20грн.

Зазначені акти підписано повноважними
представниками сторін із зазначенням
дати вчинення відповідної дії та
скріплено їх печатками.

Щодо зауважень відповідача з приводу
того, що підписи сторін проставлено не
на кожному аркуші, а лише на останньому,
що на його думку свідчить про те, що
дані, наведені на попередніх аркушах та
останній сторінці не співпадають, суд
звертає увагу, що аркуші, на яких
проставлено підписи сторін та їх
печатки, містять також обов'язкову
графу «Всього по акту» із зазначенням
загальної вартості робіт, виконаних
протягом визначеного періоду.
Проведення математичного підрахунку
дає можливість верифікувати
належність аркушів, на яких
проставлено підписи до конкретних
актів виконаних робіт.

До кожного із вказаних актів долучено
підсумкові відомості ресурсів (витрати
- за прийнятими нормами). Також на
підтвердження здійснення відповідних
господарських операцій долучено
податкові накладні №52 від 30.11.2005р., №7
від 09.02.2006р., №8 від 14.02.2006р., №27 від
03.07.2006р., №70 від 30.11.2006р., №43 від 31.08.2007р.,
№75 від 30.11.2007р., №26 від 31.07.2008р. та №62 від
30.12.2008р.

У кожному із актів існує посилання на
визначений кошторис, зокрема
«Локальний кошторис 4-1-1 на Капітальний
ремонт дахів. Вул.Голубовича, 34»,
«Локальний кошторис 4-1-1 на Ремонт
території. Вул.Голубовича, 34»,
«Локальний кошторис 4-1-1 на Ремонт
приміщень по вул.Голубовича, 34: Розділ 1.
Прохідна; Розділ 2. Приміщення №1 1-й
поверх; Розділ 3. Приміщення №1 2-й
поверх - офіс», «Локальний кошторис 4-1-1
на Ремонт приміщень по вул.Голубовича,
34: Розділ 1. Приміщення №2; Розділ 2.
Приміщення №3; Розділ 3. Приміщення №4;
Розділ 4. Приміщення №5; Розділ 5.
Приміщення №12; Розділ 6. Приміщення
№14», «Локальний кошторис 4-1-1 на Ремонт
приміщень по вул.Голубовича, 34: Розділ 1.
Фасад; Розділ 2. Матеріали; Розділ 3.
Капітальний ремонт ТП-722», «Локальний
кошторис 4-1-1 на Ремонт приміщення
Сяйво».

Неподання таких кошторисів до
матеріалів справи не підтверджує але
все ж і не спростовує те, що на момент
проведення робіт за договором
кошторисна документація існувала та
використовувалась сторонами.

Спільним наказом Державного комітету
статистики України та Державного
комітету України з будівництва та
архітектури від 21.06.2002р. №237/5 «Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві»
(чинний на момент виконання робіт за
договором), затверджено типові форми
первинних облікових документів у
будівництві №КБ-2в «Акт приймання
виконаних підрядних робіт» та №КБ-3
«Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт» та запроваджено їх
застосування з 1 липня 2002 року.

Згідно наказу Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України №416/299 від 29.12.2000р., акт
виконаних підрядних робіт складається
для визначення вартості виконаних
обсягів підрядних робіт та проведення
розрахунків за виконані підрядні
роботи на будівництві на основі
журналу обліку виконаних робіт у двох
примірниках і подається
субпідрядником - генпідряднику,
генпідрядником - замовнику.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що відсутність кошторисів
не позбавляє можливості встановити на
яку суму виконано робіт підрядником,
оскільки до матеріалів справи долучено
належним чином оформлені первинні
документи - акти приймання виконаних
підрядних робіт типової форми №КБ-2в.

Окрім цього, у матеріалах справи
знаходиться висновок №3095 судової
інженерно-технічної експертизи,
складений 14.02.2014р. На вирішення
експертизи судом поставлено наступне
питання: «У якому обсязі виконано
будівельні роботи Товариством з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст» на
об'єктах за адресою м.Львів,
вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові
та яка їх вартість?».

У висновку зазначено, що дослідження
проводилося методом натурного
обстеження з виконанням необхідних
обмірів, фото фіксацією результатів
огляду методом фотографування, та
співставленням даних натурного
обстеження з актами виконаних робіт.

Експертом при проведенні дослідження
зазначено, що визначити за
результатами обстеження перелік та
об'єми робіт, виконаних в той чи інший
період на об'єкті за адресою м.Львів,
вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові,
не вбачається можливим, оскільки
значна частина робіт, що містяться в
наданих на дослідження матеріалах, є
прихованими роботами та роботами, які
перевіряються технічним наглядом в
процесі їх виконання і не можуть бути
перевірені обстеженням.

Проте, поставлене судом на вирішення
експерта питання - «У якому обсязі
виконано будівельні роботи
Товариством з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст» на
об'єктах за адресою м.Львів,
вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові
та яка їх вартість?» не потребувало
відповіді щодо переліку та об'ємів
робіт, виконаних в той чи інший період
на об'єкті за адресою м.Львів,
вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові,
а тому зазначені обставини не
перешкодили наданню висновку №3095
судової інженерно-технічної
експертизи від 14.02.2014р., у якому експерт
зазначає на підставі чого зроблено
такий висновок.

Зокрема, на сторінці 6 висновку, експерт
досліджує подані йому на дослідження
документи і вказує про те, що, зокрема,
акти виконаних робіт, які підписані
сторонами, оформлені згідно вимог
чинного законодавства України, які він
перелічує на сторінках 3,4,5. На
сторінках 6-7 експерт описує
встановлене ним за результатами
натурного огляду приміщень. На
сторінці 7 висновку експерт
співставляє результати проведеного
обстеження та дані представлених на
дослідження документів, а саме:
договору №07/01 від 20.07.2005р.; актів
приймання виконаних робіт (форма КБ-2в);
довідок про вартість виконаних робіт
(форма КБ-3) і приходить до висновку, що
що будівельні роботи, які проведені
Товариством з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст» на
об'єктах за адресою м.Львів,
вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові
виконані у повному обсязі згідно актів
приймання виконаних робіт (ф.КБ-2в), які
прийняті і підписані замовником на
суму 480315,00грн.

Таким чином, суд не приймає зауваження
відповідача про те, що наданий висновок
не може бути належним і допустимим
доказом у даній справі.

На підтвердження часткової оплати
виконаних робіт ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ
ВОІ СОІУ на суму 261030,00грн. позивачем
долучено до матеріалів справи
банківські виписки про рух коштів по
рахунку ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» за період з 26.12.2005р. по
07.09.2009р. включно.

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
зобов'язанням другої сторони
(замовника), а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України, за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України, оплата
робіт провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які би свідчили
про повне виконання ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ взятого на себе за
договором обов'язку із оплати за
виконані ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» роботи.

Окрім цього до матеріалів справи
долучено акт звірки взаємних
розрахунків між сторонами по оплаті за
виконані електромонтажні,
ремонтно-будівельні роботи, поставку
електротоварів та будматеріалів
згідно договору 07/01 від 20.07.2005р.,
підписаний повноважними
представниками сторін та скріплений їх
печатками, за яким сальдо станом на
15.06.2010р. на користь ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст»
становить 219287,80грн.

Твердження відповідача про
відсутність в матеріалах справи
дозволу на виконання
будівельно-монтажних робіт не
спростовує факту виконання робіт ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст» за
договором №07/01 від 20.07.2005р. Окрім того,
суд звертає увагу, що згідно п.1.2 ДБН
А.3.1-5-96 «Організація будівельного
виробництва» (чинний на момент
підписання договору та виконання
робіт), обов'язок отримання такого
дозволу покладається на замовника.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що наявність основної
заборгованості за договором про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р. в частині
219287,80грн., не оплачених ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ за виконані ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст»
роботи згідно договору №07/01 від
20.07.2005р., обґрунтована матеріалами
справи та не спростована відповідачем.

Між ТзОВ «Виробничо-комерційна фірма
«Ряст» (замовник за договором) та ВТФ
«Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ (підрядник за
договором) укладено договір №04/06 від
03.05.2006р., за яким підрядник виконує на
власний ризик власними та залученими
силами і засобами передбачені даним
договором роботи, а саме:
ремонтно-будівельні та
електромонтажні роботи та здає в
обумовлені строки виконані роботи
замовнику (п.1).

Відповідно до п.2.4 договору, підставою
для оплати є акти виконаних робіт.
Порядок оплати: післяоплата згідно
акту здачі-приймання виконаних робіт.
Згідно з п.2.5 договору, замовник має
право на авансування.

До матеріалів справи долучено наступні
акти приймання виконаних підрядних
робіт типової форми №КБ-2в за червень
2007 року на суму 81000,00грн., за січень 2008
року на суму 21200,00грн., за березень 2008
року на суму 52400,00грн. та за грудень 2008
року на суму 34800,00грн.

Зазначені акти підписано повноважними
представниками сторін із зазначенням
дати вчинення відповідної дії та
скріплено їх печатками.

Суд звертає увагу, що аркуші, на яких
проставлено підписи сторін містять
також обов'язкову графу «Всього по
акту» із зазначенням загальної
вартості робіт, виконаних протягом
визначеного періоду. Проведення
математичного підрахунку дає
можливість верифікувати належність
аркушів, на яких проставлено підписи до
конкретних актів виконаних робіт.

До кожного із них долучено підсумкові
відомості ресурсів (витрати - за
прийнятими нормами).

Щодо тверджень відповідача про
відсутність погодження договірної
ціни, суд зазначає, що відповідно до п.2.1
договору, договірна вартість робіт за
цим договором визначається відповідно
до кошторисної документації на
виконувані роботи оформляється
додатками до договору, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

У кожному із зазначених актів
приймання виконаних підрядних робіт є
посилання на визначений кошторис,
зокрема «Локальний кошторис 4-1-1 на
Електромонтажні роботи за адресою
м.Львів, вул.Варшавська, 136, (квартирні
електромережі, коридорні мережі)»,
«Локальний кошторис 4-1-1 на виконання
електромонтажних робіт за адресою:
м.Львів, вул.Варшавська, 136 4-9 поверхи 1
та 2 під'їздів (квартирні електромережі,
коридорні мережі)», «Локальний
кошторис 4-1-1 на ремонт кабельних ліній»
та «Локальний кошторис 4-1-1 на Винесення
за межі будівництва 4-х кабельних ліній
10КВ».

Неподання таких кошторисів до
матеріалів справи не підтверджує але
все ж і не спростовує те, що на момент
проведення робіт за договором
кошторисна документація існувала та
використовувалась сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що відсутність кошторисів
не позбавляє можливості встановити які
саме роботи виконано підрядником,
оскільки до матеріалів справи долучено
належним чином оформлені первинні
документи - акти приймання виконаних
підрядних робіт типової форми №КБ-2в.

На підтвердження проведених за
договором оплат на користь ВТФ «Опір»
ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ на суму 311800,00грн.
позивачем долучено до матеріалів
справи банківські виписки про рух
коштів по рахунку ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст» за
період з 03.05.2006р. по 12.12.2008р. включно.
Також на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
долучено податкові накладні №31 від
03.05.2006р., №32 від 12.05.2006р., №33 від 25.05.2006р.,
№2 від 02.02.2007р., №3 від 15.02.2007р., №15 від
29.03.2007р., №18 від 06.04.2007р., №22 від 28.04.2007р.,
№47 від 06.06.2007р., №51 від 30.06.2007р., №1 від
30.01.2008р., №17 від 15.02.2008р., №49 від 20.03.2008р.,
№50 від 31.03.2008р., №63 від 25.04.2008р., №84 від
20.05.2008р., №85 від 30.05.2008р., №107 від 09.07.2008р.,
№ 118 від 11.08.2008р., №119 від 14.08.2008р., №140 від
19.09.2008р., №158 від 10.10.2008р., №170 від 11.11.2008р.,
№172 від 19.11.2008р., №174 від 28.11.2008р., № 180 від
01.10.2008р., №181 від 10.12.2008р. та №183 від
12.12.2008р.

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
зобов'язанням другої сторони
(замовника), а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України,
за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України оплата
робіт провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено часткове
авансування передбачених договором
робіт на суму 94200,00грн., однак доказів на
підтвердження виконання підрядником
робіт на таку суму до матеріалів справи
не долучено.

До матеріалів справи також долучено
угоду про припинення договору №04/06 від
03.05.2006р., підписану сторонами 20.01.2009р.,
якою встановлено, що станом на 20.01.2009р.
замовником сплачено на виконання
договору 311800,00грн., а підрядником
виконано робіт та здано згідно актів
здачі-приймання виконаних робіт на
загальну суму 219400,00грн. (п.2), відтак, на
день її підписання, замовником зайво
сплачено 92400,00грн. (п.3).

Відповідно до п.4 угоди, сторони
домовились припинити дію договору №04/06
від 03.05.2006р. шляхом його розірвання з
моменту підписання цієї угоди. Окрім
цього, підрядник, згідно п.5 угоди,
зобов'язався перерахувати замовнику
суму зайво сплаченого, яка визначена в
п.3 угоди в 20-денний термін, з моменту її
підписання.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які би свідчили
про повне виконання ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ взятого на себе
зобов'язання із повернення зайво
спалачених ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» авансових коштів.

Окрім цього до матеріалів справи
долучено акт звірки взаємних
розрахунків між сторонами по оплаті за
виконані електромонтажні,
ремонтно-будівельні роботи згідно
договору 04/06 від 03.05.2006р., підписаний
повноважними представниками сторін та
скріплений їх печатками, за яким сальдо
станом на 15.06.2010р. на користь ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст»
становить 92400,00грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що наявність основної
заборгованості за договором про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р. в частині
92400,00грн., не повернутих ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ авансових коштів,
сплачених ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» за договором №04/06 від
03.05.2006р., обґрунтована матеріалами
справи та не спростована відповідачем.

Також між ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» (покупець за договором) та
ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
(постачальник за договором) укладено
договір №01/06 поставки товару від
27.07.2006р., за яким постачальник
зобов'язався передати у власність
покупцю товар, кількість і асортимент
якого визначається в супровідних
накладних, а покупець - прийняти даний
товар і сплатити ціну, визначену у
супровідній накладній відповідно до
кожного конкретного факту поставки
товару (п.1.1).

Відповідно до п.1.4 договору, загальна
вартість товару, що є предметом даного
договору, становить сукупність усіх
поставок за договором. Ціни на товар
вказуються у конкретних супровідних
накладних, специфікаціях. Орієнтовна
вартість товару становить 900000,00грн., в
т.ч. ПДВ - 150000,00грн.

Згідно з п.3.2 договору, передача товару
постачальником і прийняття його
покупцем посвідчуються відповідними
бухгалтерськими документами
(видаткові накладні, акти
прийому-передачі, тощо), які
підписуються повноважними
представниками сторін даного договору.

Щодо тверджень відповідача про
відсутність первинних бухгалтерських
документів за договором, позивачем
надано пояснення, що термін зберігання
таких документів відповідно до Наказу
Міністерства юстиції України від
12.04.2012р. №578/5 - закінчився. Проте
зазначає, що на виконання умов договору
ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
поставлено товару на суму 285312,80грн.

Відповідно до п.2.1 договору, покупець
зобов'язаний провести повну оплату за
поставлений товар не пізніше як за 30
календарних днів з моменту виписування
накладної в розмірі, визначеному в
кожній відповідні накладній на
отримання товару та відповідно до
вказаних в ній цін. Проте, п.2.4 договору,
передбачено право покупця здійснювати
авансові платежі, які зараховуються в
день підписання накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивачем
сплачено 868060,00грн., що підтверджується
банківськими виписками про рух коштів
по рахунку ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» за період з 27.07.2006р. по
26.03.2010р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено часткове
авансування передбачених договором
поставок товару на суму 582747,20грн.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1
ст.265 ГК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

До матеріалів справи також долучено
угоду про припинення договору №01/06
поставки товару від 27.07.2006р., підписану
сторонами 14.05.2010р., якою встановлено, що
станом на 14.05.2010р. покупцем сплачено на
виконання договору поставки 868060,00грн.,
а постачальником поставлено товар на
загальну суму 285312,80грн. (п.2), відтак, на
день її підписання, постачальником не
поставлено продукцію, яка оплачена
покупцем на суму 582747,20грн. (п.3).

Відповідно до п.4 угоди, сторони
домовились припинити дію договору №01/06
від 27.07.2006р. шляхом його розірвання з
моменту підписання цієї угоди. Окрім
цього, постачальник, згідно п.5 угоди,
зобов'язався перерахувати суму
передоплати, яка визначена в п.3 угоди в
20-денний термін, з моменту її
підписання.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які би свідчили
про повне виконання ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ взятого на себе
зобов'язання із повернення авансових
платежів ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст».

Окрім цього до матеріалів справи
долучено акт звірки взаємних
розрахунків між сторонами по оплаті за
поставку електротоварів згідно
договору №01/06 від 27.07.2006р., підписаний
повноважними представниками сторін та
скріплений їх печатками, за яким сальдо
станом на 14.05.2010р. на користь ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст»
становить 582747,20грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що наявність основної
заборгованості за договором про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р. в частині
582747,20грн., не повернутих ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ авансових коштів,
сплачених ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст» за договором №01/06 від
27.07.2006р., обґрунтована матеріалами
справи та не спростована відповідачем.

Між ТзОВ «Виробничо-комерційна фірма
«Ряст» (позикодавець за договором) та
ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
(позичальник за договором) укладено
договір безвідсоткової позики від
17.06.2009р., за яким позикодавець передав у
власність позичальника грошові кошти в
розмірі, що обумовлені цим договором, а
позичальник зобов'язався повернути
таку саму суму грошових коштів в
порядку та на умовах, визначених цим
договором (п.1.1).

За умовами цього договору, він є
безвідсотковим (п.2.2), а розмір позики
становить 55000,00грн. (п.2.1).

Позикодавець надає позику протягом 3
банківських днів з моменту його
підписання (п.3.1). Позика надається у
безготівковому порядку (п.3.2). Позика
вважається наданою позикодавцем
позичальнику з моменту перерахування
грошей, що підтверджує платіжне
доручення (п.3.3).

До матеріалів справи долучено копію
банківської виписки про рух коштів по
рахунку позивача, у якій відображено
безготівковий переказ коштів в розмірі
55000,00грн. з рахунку ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст» на
рахунок ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
із призначенням платежу:
«Безвідсоткова цільова позика згідно
договору позики від 17.06.2009р. без ПДВ».

В матеріалах справи відсутні докази,
які би спростовували зазначені
обставини. Відтак, суд приходить до
висновку, що позивачем взяте на себе за
договором зобов'язання із передання у
власність відповідача грошових коштів
виконано своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до умов договору, строк
надання позики позичальнику становить
6 місяців з моменту надання позики та
оформлення в порядку, передбаченому
п.3.3 цього договору (4.1). Остаточною
датою повернення позики є: « 17» грудня
2009 року (п.4.2). Позика повертається
шляхом перерахування відповідних
грошових коштів на поточний рахунок
позикодавця (п.5.1). Позика вважається
повернутою в момент фактичної передачі
позичальником позикодавцеві суми
позики, визначеної в п.2.1 цього
договору, що підтверджує оформлений
належним чином прибутковий касовий
ордер або зарахування грошової суми, що
позичалася, на поточний рахунок
позикодавця (п.5.2).

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика, надана
за договором безпроцентної позики,
може бути повернута позичальником
достроково, якщо інше не встановлено
договором. Позика вважається
повернутою в момент передання
позикодавцеві речей, визначених
родовими ознаками, або зарахування
грошової суми, що позичалася, на його
банківський рахунок.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, що свідчили б про повне чи
часткове повернення ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ грошових коштів,
отриманих від ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст» за
договором безвідсоткової позики від
17.06.2009р. Натомість, у акті звірки
взаємних розрахунків по наданню
безвідсоткової цільової позики згідно
договору позики від 17.06.2009р.,
підписаному повноважними
представниками сторін та скріпленому
їх печатками, зазначено, що сальдо
станом на 15.06.2010р. становить 55000,00грн. на
користь ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ряст».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що наявність основної
заборгованості за договором про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р. в частині
55000,00грн., отриманих ВТФ «Опір» ТМАІ
ЛОАІ ВОІ СОІУ за договором
безвідсоткової позики від 17.06.2009р. та не
повернутих останнім, обґрунтована
матеріалами справи та не спростована
відповідачем.

Згідно з ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, суд не приймає до уваги зауваження
відповідача про те, що при підписанні
договору про врегулювання відносин
щодо взаємних розрахунків від 15.06.2010р.
та актів звірок, директор ВТФ «Опір»
ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ п.Франчук С.Н. та
бухгалтер підприємства п.Деба Л.І.
діяли недобросовісно та всупереч
інтересам ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ
СОІУ, протиправно стверджуючи про
наявність боргу, якого насправді не
існує, оскільки зазначені припущення
не підтверджені належними та
допустимими доказами. До матеріалів
справи приєднано фінансовий звіт
суб'єкта малого підприємництва - ТзОВ
ВКФ «Ряст» складений станом на 31.12.2013р.
та поданий в ДПІ у Шевченківському
районі м.Львова ГУ Міндоходів
Львівської області 28.02.2014р., за яким,
згідно із розшифровкою рядка 160
«Дебіторська заборгованість» за ВТФ
«Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ числиться
дебіторська заборгованість в розмірі
949435,00грн. Відповідачем фінансових
звітів ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ не
надано.

Щодо тверджень відповідача про те, що
договір про врегулювання відносин щодо
взаємних розрахунків від 15.06.2010р. не
може служити підставою для позову,
оскільки він є неукладеним, зважаючи на
те, що від імені ТзОВ ВКФ «Ряст»
зазначений документ підписано
заступником директора п.Зелінським
О.В., який діяв на підставі Статуту, а не
довіреності, а відтак, не мав
повноважень на вчинення таких дій, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 15.36 статуту ТзОВ ВКФ
«Ряст» в редакції від 25.06.2006р., що діяла
на момент укладення вказаного
договору, зазначено, що в разі
тимчасової відсутності директора його
повноваження здійснює заступник
директора, який без довіреності і на
час виконання обов'язків директора має
повноваження директора передбачені
статутом.

Окрім того, згідно зі ст.241 ЦК
України, наступне схвалення юридичною
особою правочину, вчиненого від її
імені представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним. Так, до
матеріалів справи долучено лист ВТФ
«Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ №02 від
15.02.2011р. за підписом директора
п.Франчука С.Н., надісланий у відповідь
на вимогу позивача про проведення
оплати за договором від 15.06.2010р., із
проханням про відтермінування сплати,
що свідчить про визнання факту
існування договору.

Суд бере до уваги твердження
відповідача про те, що акти звірки
взаєморозрахунків між сторонами не є
первинними документами, а відтак не
можуть підтверджувати здійснення
господарських операцій та створювати
права та обов'язки для сторін, однак
зазначає, що такі документи оцінюються
судом у взаємному зв'язку із іншими
доказами по справі, в тому числі й з
первинними документами. В наданих
позивачем поясненнях зазначено, що
відповідними актами звірок
взаєморозрахунків сторонами узгоджено
призначення платежів по усіх оплатах
включених до них із посиланням на лист
Національного банку України від
09.06.2011р. №25-111/1438-7141, в якому зазначено,
що після списання коштів з рахунку
платника питання щодо уточнення
інформації, зазначеної у реквізиті
«Призначення платежу», вирішується між
сторонами переказу без участі банку.

Щодо твердження відповідача про
відсутність заборгованості перед
позивачем зважаючи на оплати,
проведені ним у 2005-2010 роках, суд,
проаналізувавши долучені відповідачем
банківські виписки про рух коштів по
рахунках ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ
та оцінивши їх у сукупності із іншими
доказами по справі приходить до
висновку, що частина із вказаних
платежів врахована сторонами при
укладенні договору про врегулювання
відносин щодо взаємних розрахунків від
15.06.2010р. та відображена у підписаних
ними актах звірок. Щодо решти
зазначених у банківських виписках
платежів, відповідачем висловлено
припущення про їх можливе зарахування
на погашення заборгованості, проте не
доведено, що вказані господарські
операції здійснені на виконання
зобов'язань за будь-яким із договорів,
зазначених у п.1 договору про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р.

Оскільки, визначений договором про
врегулювання відносин щодо взаємних
розрахунків від 15.06.2010р. розмір
заборгованості ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ
ВОІ СОІУ перед ТзОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Ряст» на
суму 949435,00грн. обґрунтований
матеріалами справи, доказів на
підтвердження її погашення повністю чи
частково сторонами не подано, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу відповідачем не
спростовані, а відтак підлягають до
задоволення.

Що стосується позовних вимог про
стягнення пені, штрафу, 3% річних та
індексу інфляції, суд зазначає натупне.

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними
санкціями в цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У договорі про врегулювання відносин
щодо взаємних розрахунків від 15.06.2010р.
сторони дійшли згоди, що за
прострочення здійснення оплати згідно
графіку, визначеного в п.3 договору
сторона 2 сплачує стороні-1 пеню в
розмірі облікової ставки НБУ за кожний
день прострочення від несплаченої суми
(п.5), а за порушення терміну погашення,
встановленого у п.4 цього договору (яким
визначено кінцевий термін погашення
заборгованості - 31.12.2010р.) сторона 2
зобов'язана сплатити стороні-1 штраф у
розмірі 20% від простроченої суми (п.8).

Натомість сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проаналізувавши долучені позивачем до
заяви про уточнення позовних вимог
(вх.№682/12 від 12.01.2012р.), яка прийнята
судом, розрахунки сум, заявлених до
стягнення, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про стягнення
18586,81грн. пені, нарахованих за період з
26.08.2010р. по 25.02.2011р. включно, 189887,00грн.
штрафу в розмірі 20% від суми основного
боргу та 25611,33грн. 3% річних, нарахованих
за період з 26.08.2010р. по 20.09.2011р.
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

В той же час, суд звертає увагу на
роз'яснення, надані Пленумом Вищого
господарського суду у Постанові №14 від
17.12.2013р. Так, інфляційні нарахування на
суму боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання (п.3.1). Відповідно до п.3.2
вказаної Постанови, розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Провівши перерахунок в межах
визначеного позивачем періоду з
26.08.2010р. по 20.09.2011р., суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення індексу інфляції підлягають
до задоволення частково в розмірі
131971,46грн.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Як роз'яснено Пленумом Вищого
господарського суду України у п.4.4
Постанови №7 від 21.02.2013р., у випадках
скасування рішення господарського
суду і передачі справи на новий розгляд
розподіл судового збору у справі, в
тому числі й сплаченого за подання
апеляційної та/або касаційної скарги
або заяви про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами, здійснює
господарський суд, який приймає
рішення за результатами нового
розгляду справи, керуючись загальними
правилами розподілу судових витрат.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.19
ст.5 Закону України «Про судовий збір»,
громадські організації інвалідів
(спілки та інші об'єднання громадських
організацій інвалідів), їх
підприємства, установи та організації,
громадські організації ветеранів, їх
підприємства, установи та організації
звільнені від сплати судового збору за
подання позовів, з якими вони
звертаються до суду.

В той же час, відповідно до ч.4 ст.49 ГПК
України, стороні, на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої
сторони і в тому разі, коли друга
сторона звільнена від сплати судового
збору.

Відтак, суд приходить до висновку, що
витрати зі сплати судового збору слід
покласти на відповідача в розмірі
26309,82грн. за розгляд справи
господарським судом першої інстанції,
13154,92грн. за розгляд касаційної скарги
на рішення господарського суду та
стягнути їх на користь позивача. В
решті, судові витрати слід покласти на
позивача, в тому числі, стягнути в Доход
державного бюджету України 30,00грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги на рішення господарського суду,
враховуючи звільнення відповідача від
сплати судового збору за подання до
господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду.

Також суд звертає увагу, що п.3 ухвали
Львівського апеляційного
господарського суду від 25.12.2012р. у
справі №5015/7256/11 проведення оплати
виставленого експертною установою
рахунку для проведення експертизи
покладено на ВТФ «Опір» ТМАІ ЛОАІ ВОІ
СОІУ. У листі Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №3095 від 14.02.2014р. (вх.№01-04/1242/14
від 03.03.2014р.) зазначено, що експертиза
вартістю 7360,00грн. оплачена попередньо
стороною по справі.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.49 ГПК України,
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Відтак, суд приходить
до висновку, що витрати на проведення
судової експертизи в розмірі 16,74грн.
слід покласти на ТзОВ ВКФ «Ряст», в
решті - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Виробничо-торгівельної
фірми «Опір» Трускавецької міської
асоціації інвалідів Львівської
обласної асоціації інвалідів
Всеукраїнської організації інвалідів
«Союз організації інвалідів України»
(м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85;
4) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст»
(м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) 949435,00грн. основного боргу,
18586,81грн. пені, 189887,00грн. штрафу, 25611,33грн.
3% річних, 131971,46грн. індексу інфляції та
39464,74грн. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст»
(м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) в доход Державного бюджету
України 30,00грн. судового збору за
розгляд апеляційної скарги на рішення
господарського суду.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми «Ряст»
(м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) на користь
Виробничо-торгівельної фірми «Опір»
Трускавецької міської асоціації
інвалідів Львівської обласної
асоціації інвалідів Всеукраїнської
організації інвалідів «Союз
організації інвалідів України»
(м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85;
4) 16,74грн. витрат за
проведення судової експертизи.

5. Накази видати згідно ст.116 ГПК
України.

6. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

7. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Головуючий суддя
Щигельська О.І.

Суддя
Кітаєва С.Б.

Суддя
Матвіїв Р.І.