ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 916/3953/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Шевченка В.В.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду № 2955 від 24.11.2014 року)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Чорнобровкіна Л.С.
(довіреність № 3589 від 24.09.2014 року)

від відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

на рішення господарського суду
Одеської області від "03" листопада 2014
року, повний текст якого складено та
підписано "10" листопада 2014 року

по справі № 916/3953/14

за позовом Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

до відповідача Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт"

про стягнення 68 347,50 грн.

В С Т А Н О В И В :

29.09.2014 року Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (далі по тексту - позивач)
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з Державного підприємства
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" (далі по тексту - відповідач)
заборгованості у сумі 68 347,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Наказом міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013 року № 163,
Адміністрація морських портів України
є правонаступником державних
підприємств морського транспорту у
частині майна прав та обов'язків
відповідно до розподільчих балансів та
актів приймання-передачі. У зв'язку з
чим відповідно до Актів
приймання-передачі майна, в
господарське видання позивача була
передача автоматична телефонна
станція квант-пир, у зв'язку з чим, з
метою компенсації видатків при
обслуговування 325 телефонних номерів,
що перебували на балансі відповідача,
який фактично споживав послуги
забезпечення зв'язку, останньому за
липень-червень 2013 року нарахована
заборгованість у сумі 68 347,50 грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03.11.2014 року по справі №
916/3953/14 (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" - відмовлено в повному обсязі.

Такий висновок суду мотивований тим, що
позивачем у встановленому законом
порядку не доведено належними та
припустимими доказами посилання та
доводи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги.

Не погоджуючись із зазначеним вище
рішенням місцевого господарського
суду, Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі
та стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 68 347,50 грн.
Скаржник в своїх доводах та
запереченнях посилається на те, що суд
повно та всебічно не перевірив всі
обставини справи, не дав належну
правову оцінку доказам, порушив та
невірно застосував норми чинного
законодавства, в зв'язку з чим виніс
незаконне і необґрунтоване рішення,
яке не відповідає обставинам справи і
вимогам закону.

За твердженням апелянта, місцевим
господарським судом під час прийняття
оскаржуваного рішення не було надано
оцінки тим обставинам, що відповідач
своїми листами, які наявні в матеріалах
справи фактично підтвердив
користування послугами АТС-4 та не
заперечував проти вартості таких
послуг, у зв'язку з чим, позовні вимоги є
обґрунтованими.

Представником відповідача надано до
суду відзив на апеляційну скаргу, в
якому він просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення - без змін, вважаючи його
правомірним, обґрунтованим та
відповідаючим матеріалам справи.

Відповідач в судове засідання 23.12.2014
року не з'явився без поважних причин,
про причини неявки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце слухання справи, що
підтверджується відповідним поштовим
повідомленням, а тому судова колегія
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутністю.

Розглянувши та перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу та відзив на
неї, заслухавши у судовому засіданні
пояснення представника позивача,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України, апеляційна інстанція не
зв'язана доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а
згідно до приписів ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і
допустимим доказами довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень.

Відповідно до Закону України "Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р.
№ 133-р "Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту", наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. № 163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів.

Пунктом 7 наказу встановлено, що після
проведення державної реєстрації
Адміністрації морських портів України
головам Комісій передати, а голові
Адміністрації морських портів України
прийняти на баланс майно, права та
обов'язки державних підприємств
морського транспорту, що
реорганізуються, згідно із
затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

На виконання наказу Міністерства
інфраструктури України від 19.03.2013 року
№163 "Про заходи щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту та утворення державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" 13.06.2013 року
"Адміністрація морських портів
України" в особі в.о. начальника
Васькова Ю.Ю. передала Ізмаїльській
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" майно, в тому числі і
Автоматична телефонна станція
Квант-Пир за ін.№ 28/2213, що
підтверджується Актом
приймання-передачі майна, майнових
прав та зобов'язань від 23.06.2013 року
(а.с.28-30).

17.09.2013 на адресу Ізмаїльської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" від Державного підприємства
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" надійшов лист від 10.10.2013 року
№18-03/151, в якому відповідач надіслав
список телефонних номерів на
відключення та список номерів які
перейшли Ізмаїльській філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (а.с.33-34).

15.10.2013 року ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» у листі за вих. №
18.03/171 до Начальника Ізмаїльської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" просить зробити розрахунки
вартості оренди кросу та кабельних
комунікацій, у зв'язку з неможливістю
повноцінної роботи порту без інших
видів дротового зв'язку не з'ясованого
на АТС, що проходить через крос АТС та
кабель комунікації (а.с.37).

09.12.2013 року Ізмаїльською філією
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було здійснено розрахунок
собівартості обслуговування одного
тел. номеру АТС-4, який складає 140,20 грн. з
урахуванням ПДВ-20%, враховуючи
загальну кількість абонентів - 325 та
витрати на рік (а.с.32).

17.12.2013 року Ізмаїльською філією
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було направлено на адресу
відповідача лист № 11-05/173-941 разом з
компенсаційними рахунками, Актами
приймання-передачі виконаних робіт та
податкові накладні. Зазначеним листом
Ізмаїльська філія Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" просила відповідача
впродовж 15 банківських днів
компенсувати понесені витрати з
обслуговування 325 телефонних номерів
за період з 13.06.2013 року - по 30.11.2013 року у
розмірі 250 607,50 грн. (а.с.35).

06.03.2014 року у відповідь на зазначений
вище лист відповідач зазначив, що
керуючись ч.9 ст.222 ГК України, відмовляє
у задоволенні вимог, які викладі у
листі за вих. № 11-05/173-941 та повертає без
підпису та оплати Акти
приймання-передачі викинених робіт та
виставлені на підставі цих актів
рахунки. (а.с.38-42).

Вказана вища підстава та відмова у
здійсненні відповідачем оплати на
рахунок позивача суми заборгованості
по обслуговуванню 325 номерів і стало
підставою для звернення Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" до суду з відповідним позовом
про стягнення заборгованості у сумі 68
347,50 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відмову у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" та вважає, що його доводи,
заперечення і вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними,
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Законом України, від 18.11.2003, № 1280-IV "Про
телекомунікації" передбачено, що
надання телекомунікаційних послуг
здійснюється на договірних засадах
відповідно до законодавства України.
Зокрема, п.п. 1, 2 ст. 63. Порядок надання та
отримання телекомунікаційних послуг
передбачено, що Телекомунікаційні
послуги надаються відповідно до
законодавства. Умови надання
телекомунікаційних послуг: укладення
договору між оператором, провайдером
телекомунікацій і споживачем
телекомунікаційних послуг відповідно
до основних вимог до договору про
надання телекомунікаційних послуг,
установлених національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Правочин,
різновидом якого є договори - основний
вид правомірних дій - це волевиявлення
осіб, безпосередньо спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. При цьому,
ст.12 ЦК України передбачає, що особа
здійснює свої цивільні права вільно на
власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується в ході апеляційного
провадження, з Актів
приймання-передачі викинених робіт №№
1/03,2/03, 3/03, 4/03, 5/03, 6/03 від 16.12.2013 року та
виставлених рахунків №№1/03, 2/03, 3/03, 4/03,
5/03, 6/03 від 16.12.2013 року, які позивачем
були направлені разом з листом від
17.12.2013 року № 11-05/173-941 на адресу
відповідача, вбачається, що оплата
здійснюється згідно Договору від 12.12.2013
року (рахунок № 1/03 (а.с.39).

Водночас в Актах приймання-передачі
виконаних робіт №№ 1/03, 2/03 зазначено, що
дані Акти були складені виконавцем на
підставі Договору № б/н від 16.12.2013 року
(а.с.40, 42).

В матеріалах справи взагалі відсутні
зазначені вище договори, на підставі
яких позивачем складені Акти
приймання-передачі викинених робіт та
виставлені рахунки відповідно до цих
Актів, також відсутні інші документи,
які б стверджували про надання
позивачем відповідних послуг по
обслуговуванню АТС-4, як і вірно було
встановлено та зазначено судом першої
інстанції.

Доводи та посилання скаржника в
апеляційній скарзі на те, що місцевим
господарським судом не було надано
належної оцінки обставинам справи та
не враховано те, що відповідач у листі
від 06.03.2014 року № 18-07/49 не заперечував
факту користування послугами АТС-4,
спростовується вищевикладеним.

Вказаний лист від 06.03.2014 року № 18-07/49, не
є доказом та фактом користування саме
325 номерами, які за твердженням
позивача перейшли ДП "Ізмаїльський
морський торговельний порт" на
підставі Актів приймання-передачі
майна. Додатком № 1 до листа 06.03.2014 року
№ 18-07/49 відповідачем складено список
телефонних номерів на відключення у
кількості 40 шт. (а.с.34).

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, як
зазначається в частині 1 коментованої
статті, сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. покладено прийняття
виконання. Доказування полягає не лише
в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості.

З урахуванням вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції також звертає
увагу на те, що позивачем в порушення
вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не
наведено підстав та норм матеріального
права викладених як в позовній заяві
так і в апеляційній скарзі.

Судова колегія також вважає, що усі
доводи, заперечення та вимоги
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", викладені в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими,
безпідставними та підлягають
відхиленню з підстав, викладених в
мотивувальній частині постанови та
виходячи з наступних підстав.

Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" ніяких додаткових пояснень та
відповідних доказів до суду
апеляційної інстанції не надало, а тому
зазначені вище факти скаржником під
час розгляду апеляційної скарги в суді
апеляційної інстанції нічим
спростовані не були, а відповідно, в
порушення статті 33 Господарського
процесуального кодексу і не були
доведені ті обставини, на які скаржник
посилався як на підставу своїх вимог,
доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, на підставі чого
судова колегія дійшла до висновку про
правомірність та обґрунтованість
винесеного місцевим господарським
судом рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України".

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Одеської області від 03.11.2014 року по
справі № 916/3953/14 відповідає вимогам
чинного законодавства та матеріалам
справи, підстави для його скасування
або зміни відсутні, а тому воно
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105
Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської
області від „03" листопада 2014 року по
справі № 916/3953/14 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „24" грудня 2014 року.

Головуючий суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П. Разюк

Суддя
В.В. Шевченко