ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" грудня 2014 р.Справа № 909/981/14

За позовом Приватне підприємство
"АРЕСКОНТ";

ддо відповідача Публічне акціонерне
товариство "ІМЕКСБАНК"

про визнання додатку до договору
діючим та стягнення 6699,36грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача Баліцька Ю.С.,
довіреність від 28.11.2013р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Приватне
підприємство "Аресконт" звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", в
якій просить суд визнати дійсною
додаткову угоду до договору про
надання охоронних послуг, повернути
екземпляр акта здачі-прийняття робіт
за березень місяць 2014 року та стягнути
заборгованість та втрачену вигоду.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2014 року
порушено провадження у справі № 909/981/14
та призначено до розгляду на 23 жовтня
2014 року.

Письмове клопотання представника
позивача про відшкодування судових
витрат відповідачем судом не
задоволено з підстав, що наведені
нижче.

Усне клопотання представника
відповідача у залі судового засідання
про відкладення розгляду справи судом
задоволено, у зв'язку з чим строк
розгляду справи було продовжено до
17.11.2014р.

В судовому засідання 01.12.2014 року
оголошено перерву до 15.12.2014 року.

Представник позивача на судове
засідання не з`явився, про дату та час
засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача заявлені
позивачем позовні вимоги не визнає та
просить суд відмовити у їх задоволенні
з підстав викладених у відзиві на позов
від 14.11.2014р.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

Між сторонами по справі 26.07.2012 р. було
укладено договір №26/07-12 про надання
охоронних послуг, відповідно до умов
якого АТ "ІМЕКСБАНК" доручає, а ПП
"Аресконт" бере на себе обов`язки по
охороні об`єкту приміщення відділення
Банку за адресою: м.Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 65 в період з
понеділок-четвер 8:45 по 18:00 та в п`ятницю
8:45-16:45. Сума вартості послуг
визначається Сторонами на основі
розрахунку, що додається до Договору,
тобто 2 200,00 грн./міс.

Згідно з п.8.1. Договору він укладається
строком на один рік і набуває чинності
з 01 серпня 2012 року. Якщо за один місяць
до закінчення строку дії Договору
жодна із сторін не вимагає його
припинення або переукладення, тоді він
залишається в силі на попередніх
умовах і на цей же строк. Розірвання
Договору раніше строку, на який він
укладений, може проводитися лише за
згодою сторін, а також у випадках,
передбачених Договором. При відмові
від охорони відповідач повинен
попередити позивача за один місяць до
того.

Аналіз змісту даного договору показує,
що своєю правовою природою він є
договором про надання послуг,
правовідносини за яким регулюються
главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона зобов'язується за
завданням другої сторони надати
послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

В силу ст.905 ЦК України строк договору
про надання послуг встановлюється за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.8.1 договору сторони
встановили, що даний договір
укладається на 1 рік і набуває чинності
з 01 серпня 2012 року. Якщо жодна із сторін
за один місяць до закінчення строку дії
договору не заявить про його
припинення або перегляду у письмовій
формі, договір вважається продовженим
на тих же умовах на кожен наступний рік.

Порядок розірвання договору про
надання послуг передбачений ст.907
Цивільного кодексу України, згідно з
якою договір може бути розірваний, у
тому числі шляхом односторонньої
відмови від договору, в порядку та на
підставах, встановлених цим Кодексом,
іншим законом або за домовленістю
сторін. Порядок та наслідки розірвання
договору про надання послуг
визначаються домовленістю сторін або
законом.

У розділі 8 договору від 26.07.2012р.
визначено, що розірвання договору
раніше строку, на який він укладений,
може проводитися лише за згодою сторін,
а також у випадках передбачених
договором. При відмові від охорони АТ
"ІМЕКСБАНК" повинне попередити ПП
"Аресконт" за один місяць до того.

АТ "ІМЕКСБАНК" 13 лютого 2014 року
надіслало лист-повідомлення про
розірвання Договору №26/07-12 від 26.07.2012
року, який ПП "Аресконт" отримало 18
лютого 2014 року, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення. Але
відповіді на цей лист впродовж 1 місяця
АТ "ІМЕКСБАНК" не отримало.

Оскільки у місячний строк позивач не
відповів на лист - повідомлення
відповідача від 07.02.2014 року про
розірвання Договору №26/07-12 від 26.07.2012
року, у відповідності до умов договору
та приписів ст.907 ЦК України зазначений
договір з 18.03.2014 року вважається
розірваним.

В силу ст.652 Цивільного кодексу України,
у разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. При цьому Кодексом
визначається, що у уразі недосягнення
сторонами згоди щодо приведення
договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при
всій турботливості та обачності, які
від неї вимагалися; виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Як стверджує позивач в обґрунтування
своїх вимог, у зв`язку з підвищенням
розміру мінімальної заробітної плати з
01.12.2013 року відповідно до ст.8 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2013 рік" позивач змушений був підняти
заробітну плату охоронцям, що призвело
до збільшення оплати за послуги
фізичної охорони до 2 500,00 грн. В зв'язку
з цим, як вбачається із матеріалів
справи, позивач листом №26/11-13 від 26.11.13р.
звернувся до керуючого відділенням АТ
"ІМЕКСБАНК", з проханням підписати в
новій редакції 2 екземпляра умов
розрахунків (Додатку до договору) про
розмір сплати 2 500,00 грн.

Також позивач стверджує, що, якщо
відповідач сплатив у січні-лютому
місяцях 2014 року за послуги з охорони
приміщення по 2 500,00 грн., то додаткова
угода до договору про надання послуг з
охорони приміщення вважається
підписаною. Але, відповідач не
погоджується з цим, про що надав до суду
завірені копії наказу про проведення
службового розслідування від 18.10.2014
року №18/10-14/1 та акту про проведення
службового розслідування від 25.10.2014
року, в яких міститься інформація, що
внаслідок неналежного виконання своїх
службових обов`язків начальником
відділення №299 АТ "ІМЕКСБАНК" у
м.Івано-Франківськ Прейс С.М. помилково
були підписані акти прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) з
охорони приміщення відділення Банку у
м.Івано-Франківськ за договором №26/07-12
про надання охоронних послуг від 26.07.2012
року на суму 2 500,00 грн./міс., а саме: Акт
№01/14 від 31.01.2014 року, Акт №02/14 від 28.02.2014
року, Акт №03/14 від 31.03.2014 року, які були
відправлені до ГО АТ "ІМЕКСБАНК" у
м.Одеса, та сплачені бухгалтерією
Банку, про що свідчать меморіальні
ордери за січень-лютий місяці 2014 року
на суму 2 500,00 грн./міс.

Враховуючи зазначене, суд доходить
висновку щодо помилковості сплати
відповідачем коштів у січні-лютому
місяці 2014 року.

В свою чергу суд звертає увагу позивача
на те, що відповідач не підписував
оспорювану додаткову угоду від 01.12.2013
року, про що свідчать завірені копії у
двох екземплярах додаткової угоди до
договору про надання охоронних послуг,
тобто додаткова угода про зміну
вартості послуг з охорони приміщення
вважається не укладеною.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення на користь ПП "Аресконт" з АТ
"ІМЕКСБАНК" коштів в сумі 2 599,36 грн. як
неодержаний прибуток за квітень,
травень, червень, липень місяці 2014 року,
то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, за приписами якої підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги містить
і ст. 193 ГК України.

Договір охорони є спеціальним видом
зберігання.

Згідно зі ст. 978 ЦК України за договором
охорони охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність майна, яке
охороняється. Володілець такого майна
зобов'язаний виконувати передбачені
договором правила майнової безпеки і
щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату. На взаємовідносини
сторін за договором охорони
поширюються також положення ЦК
України, якими врегульовані відносини
з надання послуг.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. Договір про надання послуг,
як і договір охорони є двосторонніми,
оскільки виконавець та замовник
наділені як правами так і обов'язками.
На виконавця покладено обов'язок
надавати послугу і надано право на
одержання відповідної плати. Замовник,
у свою чергу, зобов'язаний оплатити
послугу і наділений правом вимагати
належного надання послуг з боку
виконавця. Тобто, оплата замовником
проводиться за фактично надані
послуги, якщо сторони не домовились про
інше.

За приписами статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. До обставин, на яких сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, відносять обставини, які
становлять предмет доказування у
справі. Отже, предметом доказування є
сукупність обставин, що їх необхідно
встановити для правильного вирішення
спору.

Згідно з приписами статті 34 цього ж
Кодексу господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належними є докази, які містять
відомості про факти, що входять у
предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 вказаного
Кодексу господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Судом при вирішенні даного спору, на
підставі оцінки зібраних у справі
доказів в їх сукупності, підлягають
установленню обставини, зокрема щодо
наявності між сторонами договірних
відносин, фактичного надання позивачем
охоронних послуг за договором,
невиконання відповідачем зобов'язань
зі сплати наданих позивачем послуг.

Дослідивши усі обставини та оцінивши
зібрані у справі докази, суд встановив,
що позивачем не надані документи на
підтвердження своїх вимог, які б
свідчили про надання останнім
охоронних послуг у спірний період.

Щодо доводів позивача про те, що факт
укладення договору охорони свідчить
про прийняття його до виконання, то
дійсно договір охорони є
консенсуальним і вважається укладеним
з моменту домовленості сторін в
належній формі з усіх його істотних
умов. Отже, сам факт укладення договору
про надання охоронних послуг не
свідчить про надання послуг з охорони і
суд при вирішенні спору про стягнення
коштів за ці послуги має оцінити усі
докази надані на підтвердження
обставин щодо надання фактичних послуг
з охорони в їх сукупності.

Як встановлено судом вище, з 18.02.2014 року
Договір №26/07-12 від 26.07.2012 року є
припиненим внаслідок одностороннього
його розірвання з боку відповідача,
тому зобов`язання за даним договором, в
тому числі, щодо наданих позивачем
послуг є припиненими з 18.02.2014 року.

В матеріалах справи міститься Договір
про надання охоронних послуг від 18.03.2014
року, укладений між АТ "ІМЕКСБАНК" та
ТОВ "Охоронна фірма "Галичина", який
вступає в силу з моменту підписання,
тобто з 18.03.2014 року. Станом на 01.11.2014 року
ТОВ "Охоронна фірма "Галичина" надає АТ
"ІМЕКСБАНК" в особі відділення №299 у
м.Івано-Франківськ послуги з охорони
приміщення відділення Банку.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про стягнення на користь ПП
"Аресконт" з АТ "ІМЕКСБАНК" коштів в сумі
2 599,36 грн. як неодержаний прибуток за
квітень, травень, червень, липень
місяці 2014 року.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона,
боржник, зобов'язана вчинити на користь
другої сторони, кредитора, певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
за приписами якої підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні вимоги містить і стаття 193
Господарського кодексу України.
Договір охорони є спеціальним видом
зберігання.

Статтею 978 Цивільного кодексу України
унормовано, що за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність майна, яке
охороняється. Володілець такого майна
зобов'язаний виконувати передбачені
договором правила майнової безпеки і
щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

На взаємовідносини сторін за договором
охорони поширюються також положення
Цивільного кодексу України, якими
врегульовані відносини з надання
послуг.

За приписами статті 903 названого
Кодексу, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг, як і
договір охорони є двосторонніми,
оскільки виконавець та замовник
наділені як правами так і обов'язками.
На виконавця покладено обов'язок
надавати послугу і надано право на
одержання відповідної плати. Замовник,
у свою чергу, зобов'язаний оплатити
послугу і наділений правом вимагати
належного надання послуг з боку
виконавця. Тобто, оплата замовником
проводиться за фактично надані
послуги, якщо сторони не домовились про
інше.

Так, у своїй позовній заяві позивач
зазначив, що останнім були надані
послуги з охорони за Договором №26/07-12
від 26.07.2012 року на суму 1 600,00 грн. у
березні місяці з 01 по 20 число місяця 2014
року, відповідач же заперечує та
вказує, що помилково сплатив у січні -
лютому 2014 року оплату за надані послуги
у сумі по 2 500,00 грн., яким вже було надано
оцінку судом вище. За умовами договору,
за січень-лютий місяці 2014 року
відповідач повинен був сплачувати
сплатити по 2 200 грн. (січень) + 2 200 грн.
(лютий) = 4 400 гривень всього, а
відповідачем здійснено переплату в
сумі 600 гривень, сплативши при цьому 5 000
гривень.

Як встановлено в ході розгляду справи
відповідачем неодноразово надсилалися
на адресу позивача листи з вимогою
зробити перерахунок оплати наданих
коштів за березень місяць 2014 року, а
саме: вих.№78 від 20.03.2014 року, вих.№107 від
15.04.2014 року, вих.№129 від 05.05.2014 року, в
свою чергу позивачем вказані листи
були отримані, але залишені без
відповіді.

Так суд вважає, що відповідач повинен
сплати за березень місяць 2014 року - 500
гривень, оскільки у березні місяці 31
день, з яких 20 робочих, послуги з
охорони надавалися лише 10 днів тобто 2
200 грн. : 20 дн. = 110 грн./дн., 110 грн. х 10 дн. =
1 100 гривень. Враховуючи переплату в
сумі 600 грн., та оплату в сумі 500 грн. в
листопаді 2014 року, то відповідачем
повністю проведено розрахунок в сумі
1100 гривень.

Положеннями ст. 44 ГПК України
встановлено, що судові витрати
складаються з державного мита, сум, що
підлягають оплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місцях знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 4 березня
1998 року № 02-5/78 „Про деякі питання
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
визначено, що до інших витрат у
розумінні ст. 44 ГПК України
відносяться, зокрема, суми, які
підлягають оплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (ст. 30 ГПК України), під
якими розуміються посадові особи та
інші працівники підприємств, установ,
організацій, державних та інших
органів, коли їх викликано для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи.

Крім того позивачем 23.10.2014 року було
надано клопотання про відшкодування
судових витрат на суму 1101,73 гривень,
також 17.11.2014 року на суму 962,77 гривень та
від 01.12.2014 року на суму 954,40 гривень,
всього 3018,90 гривень.

Дослідивши наданні клопотання суд
вважає відсутніми підстави для
задоволення вимог позивача про
відшкодування за рахунок відповідача
витрат на проїзд представника позивача
для участі у судових засіданнях
господарського суду Одеської області.
Підпунктом 4.10. Постанови №7 Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що, якщо під час розгляду
справи докази на підтвердження судових
витрат, зокрема добові витрати у разі
переїзду до іншого населеного пункту,
суду не подавалися, то в задоволенні
заяви про розподіл судових витрат
відмовляється. Позивач не надав
доказів використання добових витрат.
Виходячи з вищевикладеного, суд
відмовляє у задоволенні клопотань
позивача про відшкодування судових
витрат.

Судовий збір за розгляд справи
відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 грудня
2014 року.

Суддя
Г.І. Гуляк

Повне рішення складено 19 грудня 2014 р.