РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.
Справа № 918/1561/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Клімук Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Рівненської міської
ради на рішення господарського суду
Рівненської області від 19.11.2014 р. у
справі № 918/1561/14

за позовом фізичної особи-підприємця
Бабата Костянтина Володимировича

до Рівненської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Бабата Дмитра
Костянтиновича

про розірвання договору

за участю представників сторін:

позивача - Філатова А.В.,

відповідача - Горчак Ю. П.,

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бабат
Костянтин Володимирович звернувся до
місцевого господарського суду із
позовом до Рівненської міської ради, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Бабат Дмитра
Костянтиновича про розірвання
договору.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 19.11.2014 року
(суддя Павленко Є.В.) вказаний позов
задоволено частково. Розірвано договір
оренди земельної ділянки від 12.11.2010
року №47, укладений між ФОП
Бабатом Костянтином Володимировичем
та Рівненською міською радою,
зареєстрований у Рівненському
міськрайонному відділі Рівненської
регіональної філії державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру", про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 16.12.2010 року за №47. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що позивач
добровільно відмовився від права
користування земельною ділянкою,
переданою йому згідно договору оренди
№47 від 12.11.2010 року, оскільки
фактичне користування спірною
земельною ділянкою здійснює новий
власник будівлі, що на ній знаходиться.
Враховуючи, що законодавством та
умовами договору передбачена
можливість дострокового розірвання
договору оренди за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін договору, суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в
частині розірвання договору оренди
№47 від 12.11.2010 року. З цієї
підстави, суд також дійшов висновку
про задоволення вимоги про
зобов'язання відповідача прийняти від
позивача спірну земельну ділянку по
акту приймання-передачі. Водночас,
відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України, суд
відмовив у розірванні вищезазначеного
договору з конкретно визначеної дати -
з 1 жовтня 2014 року. Крім того, з огляду на
те, що у прохальній частині своєї
позовної заяви ФОП Бабат К.В. не
конкретизував, які саме необхідні дії,
пов'язані з розірванням спірної угоди,
він просить зобов'язати вчинити
Рівненську міську раду, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення вказаної
позовної вимоги через її
необґрунтованість та невизначеність.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та прийняти нове рішення про відмову в
позові повністю.

Апелянт, зокрема, зазначає, що
вилучення з користування позивача
земельної ділянки можливе лише після
передачі новому власнику нерухомого
майна такої земельної ділянки в оренду.
Вважає, що питання щодо припинення
права оренди земельної ділянки
належить до виключної компетенції
Рівненської міської ради.

Позивач та третя особа своїм правом
подати відзив на апеляційну скаргу не
скористались.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, 12.11.2010 року ФОП Бабат К.В.
(орендар) та Рівненська міська рада
(орендодавець) уклали договір оренди
№47, згідно п. 1 якого орендодавець
надав, а орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку
для реконструкції вбудованого
приміщення художньо-виробничих
майстерень під офісно-побутові
приміщення, яка знаходиться в м. Рівне
на вул. Театральній, 11 (далі - договір,
а.с. 9-11).

Відповідно до п. 2 договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 311 кв.метрів, за
рахунок земель житлової та громадської
забудови міста.

Пунктом 3 договору передбачено, що на
земельній ділянці знаходиться об'єкт
нерухомого майна - приміщення
художньо-виробничих майстерень.

Договір укладено на 49 років. Після
закінчення строку договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 60 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію (п. 8
договору).

Цей договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації (п. 41 договору).

Як вбачається, даний договір
підписаний позивачем та уповноваженим
представником відповідача,
зареєстрований у Рівненському
міськрайонному відділі Рівненської
регіональної філії державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру", про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 16.12.2010 року за №47.

На виконання умов договору, 16.12.2010 року
сторони підписали акт
приймання-передачі земельної ділянки в
оренду на підставі договору оренди (а.с.
12).

Водночас, судом першої інстанції
встановлено, що 19.08.2014 року між
позивачем (дарувальник) та
громадянином Бабатом Дмитром
Костянтиновичем (обдарований) укладено
договір дарування, за яким останній
прийняв в дар вбудовані приміщення
художньо-виробничих майстерень, що
знаходяться в місті Рівне по вулиці
Театральній, 11, загальною площею 156,3
кв.м., що також підтверджується витягом
з реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Частиною першою ст. 2 Закону України
"Про оренду землі" встановлено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

За приписами статей 525, 526, 629 ЦК України
та ст. 193 ГК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Приписами ч.1-3 статті 188 ГК України
передбачено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду.

У вересні 2014 року позивач звернувся до
Рівненської міської ради із
листом-пропозицією про розірвання з
01.10.2014 року договору оренди від 12.11.2010
року, у зв'язку із зміною власника
об'єкта нерухомості, розташованого на
спірній земельній ділянці.

Однак, листом Управління земельних
відносин виконавчого комітету
Рівненської міської ради від 29.09.2014
року №01-11/2694/3 повідомило ФОП Бабата К.В.
про те, що припинення права оренди
земельної ділянки та розірвання
вищезазначеного договору можливо лише
при одночасному оформленні права на
земельну ділянку новим власником
об'єкту нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ГК України у
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 36 договору передбачено, що дія
договору припиняється шляхом його
розірвання за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін, зокрема, на підставах,
визначених законодавством України.

За встановлених обставин справи
господарський суд першої інстанцій
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що умовами договору, приписами ст. 651
ЦК України, ст.188 ГК України передбачено
можливість, а пунктами "а", "е" ч. 1 ст. 141
ЗК України, ч. 1, ч. 3 ст. 31, ст. 32 Закону
України "Про оренду землі" визначені
підстави дострокового розірвання
договору оренди землі за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін договору.

Отже, з моменту переходу права
власності на об'єкт нерухомості, що
розташований на відведеній за спірним
договором земельній ділянці, позивач
набув право на дострокове розірвання
договору в односторонньому порядку, що
стало причиною звернення до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позовні вимоги в частині
розірвання договору оренди земельної
ділянки, місцевий господарський суд
вірно виходив з приписів ч.ч. 2, 4 ст. 120 ЗК
України та ст. 377 ЦК України, згідно
яких, якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Враховуючи положення ст. 111-28 ГПК
України місцевий господарський суд
правомірно врахував правову позицію
Верховного Суду України, викладену у
постанові від 06.06.2011 року у справі № 11/227
щодо можливості розірвання в судовому
порядку договору оренди земельної
ділянки у разі зміни власника
нерухомого майна, розташованого на цій
ділянці.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
Бабат К.В. з 19.08.2014 року не є власником
нерухомого майна, що знаходиться у
місті Рівне по вулиці Театральній, 11,
право власності на це майно набула інша
особа, а листом від 08.09.2014 року позивач
фактично відмовився від права
користування земельною ділянкою
згідно договору оренди.

Таким чином, з огляду на те, що фактичне
користування земельною ділянкою
здійснює новий власник будівлі,
попередній землекористувач
добровільно відмовився від права
користування зазначеною земельною
ділянкою, а законодавством передбачено
можливість дострокового розірвання
договору оренди за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін договору,
колегія суддів погоджується із
висновком господарського суду
Рівненської області про задоволення
позовної вимоги в частині розірвання
договору оренди.

При цьому, місцевий господарський суд,
виходячи із приписів ч. 3 ст.653 ЦК
України обгрунтовано відмовив у вимозі
позивача про розірвання договору з
01.10.2014 року, оскільки якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Вирішуючи спір в частині зобов'язання
Рівненської міської ради відповідно до
чинного законодавства та положень
договору вчинити всі необхідні дії,
пов'язані з розірванням спірної угоди,
у тому числі прийняти від позивача
земельну ділянку по акту
приймання-передачі, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Згідно з вимогами ст. 34 Закону України
"Про оренду землі", в разі припинення
або розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Пунктом 21 договору передбачено, що
після припинення дії договору орендар
повертає орендодавцю земельну ділянку
у стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав її в оренду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції та вважає, що позовна вимога
про зобов'язання Рівненської міської
ради прийняти по акту
приймання-передачі земельну ділянку,
яка розташована у м. Рівне по вул.
Театральній, 11 є такою, що підлягає
задоволенню, оскільки підставою
користування спірною земельною
ділянкою є відповідний договір оренди,
який є розірваним, а відповідно ФОП
Бабат К.В. втратив статус орендаря.

Поряд з тим, згідно п. 4 ч. 1 ст. 84 ГПК
України резолютивна частина рішення
має містити висновок про задоволення
позову або про відмову в позові
повністю чи частково по кожній із
заявлених вимог.

Як вбачається із мотивувальної частини
оскаржено рішення, суд першої
інстанції надав правову оцінку кожній
із заявлених вимог та вирішив їх по
суті, зазначивши у тому числі, що
"оскільки суд дійшов висновку про
необхідність розірвання укладеного
між сторонами договору оренди від 12
листопада 2010 року № 47, позовна
вимога підприємця про зобов'язання
ради прийняти від позивача спірну
земельну ділянку по акту
приймання-передачі також підлягає
задоволенню". Натомість, суд не вказав
про задоволення вказаної вимоги ФОП
Бабата К.В. у резолютивній частині
оскарженого рішення.

З огляду на те, що вказана неточність
може бути усунута судом першої
інстанції з власної ініціативи чи за
заявою сторони в порядку ст. 88 ГПК
України, що у свою чергу не впливає на
правомірність прийнятого рішення
вцілому, з урахуванням положень ч. 2 ст.
104 ГПК України, колегія суддів не вбачає
підстав для його зміни або скасування у
зазначеній частині.

Крім того, апеляційний суд
погоджується із висновком
господарського суду Рівненської
області про відмову в позові у частині
зобов'язання Рівненської міської ради
вчинити всі необхідні дії, пов'язані з
розірванням спірної угоди, оскільки в
порушення вимог п. 4 ч. 2 ст.54 ГПК України
ФОП Бабатом К.В. чітко не визначено, які
саме дії просить зобов'язати
відповідача вчинити.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 19.11.2014 р. у
справі № 918/1561/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Рівненської міської
ради - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №918/1561/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.