ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 922/5189/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с.
Байрак про стягнення 57961,51 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Железнякова І.М., за дов.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 38736,42 грн.
заборгованості за кредитом, 11440,16 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 4647,26 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов*язань
за договором та 3137,67 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом за договором №
б/н від 15 березня 2011 року.

Представник позивача у наданій заяві
просить суд долучити до матеріалів
справи витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців щодо відповідача.

Суд, задовольняє заяву позивача про
долучення до матеріалів справи витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо відповідача, долучає його до
матеріалів справи та починає розгляд
справи по суті.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги і просить їх задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, відзив на позовну заяву та
документи на виконання ухвали суду про
порушення провадження у справі суду не
надав.

Разом з цим, 03 грудня 2014 року до суду
повернулася копія судової ухвали про
порушення провадження у справі №
922/5189/14 з поштовою відміткою
"відсутність адресата".

Судом на вказану у позовній заяві
адресу відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1: 62405, АДРЕСА_1
надсилались процесуальні документи, а
позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд вважає, що відповідач -
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно частини 3 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів, з
огляду на зауваження суду про
можливість розгляду справи за наявними
в ній матеріалами у разі нез'явлення в
засідання суду, які містяться в ухвалах
суду від 14 листопада 2014 року та 04 грудня
2014 року, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені
пунктом 4 частини 3 статті 129
Конституції України, статтею 4-3 та
статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що господарським судом в межах
наданих йому повноважень сторонам
створені усі належні умови для надання
доказів у справі та є підстави для
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, судом
встановлено наступне.

15 березня 2011 року Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було
підписано заяву про відкриття
поточного рахунку.

Згідно заяви відповідач приєднався до
"Умов та правил надання банківських
послуг", Тарифів Банку, що розміщені в
мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua,
які разом із заявою складають договір
банківського обслуговування № б/н від
15 березня 2011 року та взяв на себе
зобов'язання виконувати умови
договору.

Відповідно до договору відповідачу
було встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок № НОМЕР_2 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших), що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Згідно пункту 3.2.1.1.16 "Умов та правил
надання банківських послуг" - при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ Інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та / або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про електронний цифровий підпис" -
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Згідно частини 2 статті 639 Цивільного
кодексу України, якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.1. "Умов та
правил надання банківських послуг" -
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта.

Згідно пункту 3.2.1.1.3. "Умов та правил
надання банківських послуг"- кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.8. "Умов та
правил надання банківських послуг"
проведення платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронній інформацією, або в
будь-якій іншій формі - "Угода").

Згідно пункту 3.2.1.1.6. "Умов та правил
надання банківських послуг" ліміт може
бути змінений Банком в односторонньому
порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг,
у разі зниження надходжень грошових
коштів на поточний рахунок або
настання інших факторів, передбачених
внутрішніми нормативними документами
Банку. Підписавши Угоду, Клієнт
висловлює свою згоду на те, що зміна
Ліміту проводиться Банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення Клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Свої зобов'язання за договором
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (позивач)
виконало в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
52000,00 грн.

Відповідно до розділу 3.2.1.4 "Умов
та правил надання банківських послуг"
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню), розрахунок
процентів здійснюється за процентною
ставкою в розмірі, 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24,00% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
Клієнт сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім) % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання Банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Згідно пункту 3.2.1.2.3.4. "Умов та правил
надання банківських послуг" Банк має
право при порушенні Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого "Умовами та правилами
надання банківських послуг", змінити
умови кредитування - вимагати від
Клієнта дострокового повернення
кредиту, сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1. "Умов та
правил надання банківських послуг" при
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов*язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
пунктами 3.2.1.2.2.2., 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2., 3.2.1.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених пунктами 3.2.1.1.8., 3.2.1.2.2.3,
3.2.1.2.3.4 "Умов та правил надання
банківських послуг", винагороди,
передбаченого пунктами 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4,
3.2.1.4.5., 3.2.1.4.6 "Умов та правил надання
банківських послуг" Клієнт сплачує
Банку за кожний випадок порушення пеню
в розмірі подвійної облікової ставкм
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у
розмірі, зазначеному в пункті 3.2.1.4.1.3.
"Умов та правил надання банківських
послуг" від суми заборгованості за
кожен день прострочення. Слата пені
здійснюється у гривні.

Пунктом 3.2.1.6.1. "Умов та правил надання
банківських послуг" зазначено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку Клієнта
здійснюється з моменту подачі Клієнтом
до Банку заяви на приєднання до "Умов та
Правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі) та / або з моменту
надання Клієнтом розрахункових
документів на використання коштів у
рамках кредитної Ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язань сторонами.

Станом на 08 жовтня 2014 року у зв*язку з
зазначеними порушеннями зобов*язань за
договором обслуговування кредитних
лімітів на поточному рахунку Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 має перед
позивачем заборгованість у розмірі
57961,51 грн., яка складається з: 38736,42 грн.
заборгованість за кредитом; 11440,16 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 4647,26 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов*язань
за договором та 3137,67 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом.

Згідно статті 1 Господарського кодексу
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених
Господарським процесуальним кодексом
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

На підставі статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків виникають
з договорів та інші правочини.
Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать статті 174 Господарського
кодексу України.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу
України визначено, що сторони є
вільними в укладені договору, в виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637
Цивільного кодексу України, а порядок
укладення, зміна і розірвання договору
статями 638-647, 649, 651-654 Цивільного кодексу
України. Договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Відповідно до статті 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором Банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовується
положення параграфу 1 глави 71 цього
кодексу, а саме положення про позику.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір та
порядок процентів встановлюється
договором (стаття 1048 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до статті 1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов`язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій саме сумі,
що були йому передані позикодавцем) у
строк та порядку, що встановлені
договором.

Якщо договором встановлено обов`язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення позики, що
залишилася та сплати процентів
(частина 2 статті 1050, частина 2 статті 1054
Цивільного кодексу України).

Приписами статей 526-527 Цивільного
кодексу України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Стаття 599
Цивільного кодексу України передбачає,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно із
статтею 612 Цивільного кодексу України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За правопорушення у сфері
господарювання учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність передбачену шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку встановленому частиною 1
статті 216, частиною 2 статті 217
Господарського кодексу України, іншими
законами та договором. У сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Договором або
законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання
зобов'язання. Згідно приписів статей
549-552 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) визнається
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка , що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. кожен день
прострочення виконання. Право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Проценти на
неустойку не нараховуються. Сплата
(передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку
в натурі. Згідно із статтею 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачається, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", який регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.
Дія цього Закону не поширюється на
порядок нарахування та сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій за
несвоєчасну сплату податків,
податкового кредиту та інших платежів
до бюджетів усіх рівнів і
позабюджетних фондів, передбачених
чинним законодавством України, а також
на відносини, що стосуються
відповідальності суб'єктів переказу
грошей через платіжні системи.

Статтею 1 Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що розмір пені за
прострочення платежу повинен
встановлюватися за згодою сторін.

За порушення грошового зобов'язання
відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно статей 55 Конституції України,
статей 15, 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, законними,
підтвердженими матеріалами справи і
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору, у разі задоволення позовних
вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525 - 527,
610, 612, 1048 - 1050, 1054 Цивільного кодексу
України, статтями 173, 174, 179, 180, 193, 198
Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (62405, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товаритсва Комерційного
банку "ПРИВАТБАНК" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, ) 38736,42
грн. заборгованості за кредитом, 11440,16
грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом, 4647,26 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов*язань
за договором, 3137,67 грн. заборгованості
по комісії за користування кредитом за
договором № б/н від 15 березня 2011 року та
1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.12.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець