ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Справа № 915/1590/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області у складi головуючого суддi
Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової
А.О.,

представників позивача: ОСОБА_2 - дов.
від 11.12.2012,

ОСОБА_3 - дов. від 19.05.2014,

представника відповідача: Бабія С.А. -
дов. №8 від 06.06.2014,

представників ІІІ особи: Колодяжної
Ю.А. - дов.№01/53-210 від 07.12.2013,

Скрипки О.Р. -
дов.№01/53-16 від 02.01.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7

(54036, АДРЕСА_1)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Інгул»

(54028, м.Миколаїв,
вул.Гмирьова, 8),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача:

Публічне акціонерне товариство
«Миколаївобленерго»

(54017, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40),

про: відшкодування збитків у сумі 161982,54
грн., -

в с т а н о
в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення з відповідача
збитків у сумі 161982,54 грн., які
становлять різницю у тарифах на оплату
електричної енергії по 1-му та 2-му класу
споживання.

Свої вимоги позивач у позовній заяві та
додаткових поясненнях
(а.с.78-82,162,163,169,170,177-180,207,208) обґрунтовує
тим, що на виконання укладеного між
сторонами Договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача №16 від 31.01.2011, позивач у 2014
році намагався здійснити
відшкодування обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж у розмірі, визначеному Додатком
№3 в редакції Додаткової угоди від
01.01.2013, однак проведена оплата була
безпідставно повернута відповідачем.
Внаслідок протиправних дій
відповідача, позивач був позбавлений
можливості підтвердити 1-й клас
споживання на 2014 рік, що призвело до
понесення ним збитків у вигляді
різниці у тарифах на оплату
електричної енергії по 1-му та 2-му класу
споживання.

Відповідач у відзиві (а.с.49-53) та
додаткових запереченнях (а.с.125-131) проти
позовних вимог заперечує, вказуючи на
те, що відшкодування обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж не передбачено
Договором №16 від 31.01.2011, у зв'язку з чим
кошторис витрат не погоджено. Додаток
№3 передбачає оплату вартості робіт з
технічного забезпечення
електрообладнання ПС «Водопойська»
лише на 2013 рік. Той факт, що до середини
2013 року оформлювались акти виконаних
робіт та виставлялись рахунки позивачу
на сплату витрат по технічному
забезпеченню електропостачання не
може свідчити про обов'язок
відповідача вчиняти такі дії в
подальшому. Тим більше, що вказані
витрати що не тотожні відшкодуванню
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж, у
тому числі на 2014 рік. На даний час у
відповідача відсутня потреба у
отриманні відшкодування вартості
робіт з технічного забезпечення
електрообладнання ПС «Водопойська»,
тому акти виконаних робіт не
складались і рахунки позивачу не
виставлялись. Відповідно, перераховані
позивачем по пл. дорученням №1480 від
23.06.2014 та №1485 від 24.06.2014 грошові кошти
були повернуті, як такі, що надійшли
помилково.

ІІІ особа - ПАТ
«Миколаївобленерго» у своїх
поясненнях (а.с.106-109, 204-206) зазначає, що
відшкодування обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, може здійснюватись
тільки на підставі кошторису (зі
статтями витрат). ПАТ «Інгул» не має
кошторису обґрунтованих витрат, тому
позивач ніяк не міг відшкодовувати
обґрунтовані витрати на утримання
технологічних електричних мереж ПАТ
«Інгул». Зазначення у договорі, акті,
рахунку або іншому документі
призначення платежу; «відшкодування
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж» не
свідчить про відшкодування саме цих
витрат за відсутності погодженого
кошторису, погодженого НКРЕ. Тільки
таке відшкодування давало б можливість
ФОП ОСОБА_7 отримати 1-й клас споживання
та відповідний тариф 1-го класу, але це
неможливо, оскільки і ПКЕЕ і Методикою
не передбачено такого відшкодування
субспоживачами.

Під час розгляду справи,
представники сторін та ІІІ особи
підтримали доводи, викладені у позові
та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 12.11.2014 та
27.11.2014, у відповідності до ст.77 ГПК
України, судом оголошувались перерви.

У судовому засіданні 09.12.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до
уваги наступне.

18.09.2009 між ВАТ «Інгул»
(правонаступником якого є ПАТ «Інгул»)
та ВАТ ЕК «Миколаївобленерго»
(правонаступником якого є ПАТ
«Миколаївобленерго») було укладено
договір №2-44/23 про спільне використання
технологічних електричних мереж з
додатками (а.с.132-144), за умовами якого
ПАТ «Миколаївобленерго» зобов'язано
відшкодовувати

відповідачеві як власнику мереж
обґрунтовані витрати на утримання
технологічних електричних мереж
основного споживача, які
використовуються для передачі
електроенергії як субспоживачам ПАТ
«Інгул», у т.ч. позивачу, так і іншим
споживачам ПАТ «Миколаївобленерго».
Таке відшкодування постачальник
електричної енергії, в силу приписів
п.4.1, 7.2 Договору №2-44/23, має виконувати
за розрахунковий період. Вартість
послуг власника мереж з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання зазначена у
Додатку №3 «Порядок обрахування плати
за спільне використання технологічних
електричних мереж», розробленому
відповідно до Методики обрахування
плати за спільне використання
технологічних електричних мереж,
затвердженої постановою НКРЕ №691 від
12.06.2008.

31.01.2011 між ФОП ОСОБА_7 (споживач за
договором) та ПАТ «Інгул» (власник
мереж за договором) було укладено
Договір №16 про технічне забезпечення
електропостачання споживача з
додатками (надалі - Договір №16) (а.с.13-20),
за умовами якого, власник мереж
забезпечує технічну можливість
передачі електричної енергії
споживачу в обсягах згідно з договором
про постачання або купівлю електричної
енергії, з показниками допустимих
відхилень від стандартних умов надання
обсягу електричної енергії на рівні
дозволеної потужності за класами
напруги, а споживач дотримується
установленого режиму споживання
електричної енергії та своєчасно
сплачує за отримані послуги, визначені
пунктом 4.1 договору.

Згідно п.4.1 Договору №16 споживач
зобов'язується здійснювати оплату за
перетікання реактивної енергії за
межами балансової належності
електромереж згідно з Додатком №5 та
інших платежів передбачених цим
договором та додатками до нього, а
також за технічне обслуговування
електричних установок та втрат
відповідно до додатка №3 «Розрахунок
виконання робіт з технічного
обслуговування та втрат в електричних
мережах спільного використання» (при
наявності додатка). При цьому, споживач
має право на отримання інформації щодо
тарифів на передачу електроенергії,
коефіцієнтів витрат та, у разі
необхідності, інформації щодо
виконання технічних умов, необхідних
додаткових робіт, вимог до обліку
електроенергії, обробки інформації,
кошторису витрат на утримання
технологічних електричних мереж; на
відшкодування згідно з законодавством
України збитків, завданих унаслідок
порушення його права (п.5.1.2, 5.1.3).

Згідно Додатку №3 до Договору №16, в
редакції 2011 року, оплата споживачем
власнику мереж за обслуговування
електричних мереж та електроустановок
спільного використання
електрообладнання споживача, що
знаходиться у ПС №7 «Водопойська»
визначається за відповідною формулою з
урахуванням місячного споживання
електроенергії споживачем та діючого
тарифу на споживання у поточному
періоді.

Відповідно до п.7.6 Договору №16, оплата
споживачем за обслуговування
власником мереж електроустановок
здійснюється на поточний рахунок
власника, шляхом щомісячних
перерахувань, згідно наданого рахунку,
протягом 10 банківських днів після його
отримання, при наявності акту
отриманих послуг за попередній місяць,
в якому вказано перелік фактично
виконаних робіт та послуг, згідно
кошторису витрат на утримання
технологічних електричних мереж.

Відповідно до матеріалів справи, у
2011-2013 роках сторонами складались акти
здачі-приймання робіт з технічного
забезпечення електропостачання, а
саме: №ИН-0000127 від 31.05.2011 на суму 15000,0
грн.; №ИН-0000250 від 26.12.2011 на суму 3950,29
грн.; №ИН-0000032 від 31.01.2012 на суму 3819,62
грн.; №ИН-0000343 від 28.12.2012 на суму 3749,46
грн.; №ИН-0000109 від 30.06.2013 на суму 10003,20
грн.

На підставі вказаних актів,
відповідачем виставлялись
рахунки-фактури на оплату відповідних
робіт (послуг), які позивачем
сплачувались (а.с.24-31).

01.01.2013 між сторонами було укладено
Додаткову угоду №1 до Договору №16, якою
сторони домовились Додаток №3 від
31.01.2011 вилучити та замінити його на
Додаток №3 від 01.01.2013 «Протокол
узгодження договірної ціни до
додаткової угоди №1 до договору №16 від
31.01.2011» (а.с.21, 22).

У зазначеному додатку сторони
визначили, що договірна вартість робіт,
а саме технічного забезпечення
електрообладнання ПС «Водопойська»
складає 20006,40 грн. (з ПДВ) на 2013 рік.
Оплата відшкодування обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж здійснюється
споживачем за домовленість сторін
щомісячно або один раз на квартал у
кінці розрахункового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2014
році відповідач не оформляв актів
виконаних робіт та не надавав
позивачеві рахунків на відшкодування
обґрунтованих витрат. Перераховані
позивачем по платіжних дорученнях №1480
від 23.06.2014, №1485 від 24.06.2014, №112 від 24.06.2014,
№476 від 25.06.2014 грошові кошти були
повернуті відповідачем з посиланням на
узгодження договіорної вартості робіт
лише на 2013 рік та відсутність потреби у
їх отриманні.

Позивач вважає, що таке ігнорування
відповідачем умов Договору №16 є
господарським правопорушенням,
передбаченим статтею 221 Господарського
Кодексу України. Протиправне
неприйняття належним чином виконаного
господарського

зобов'язання з оплати обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж основного споживача
не дозволяє позивачу виконати вимоги
пункту 5.1 Порядку визначення класів
споживачів електричної енергії,
диференційованих за ступенями напруги,
затвердженого постановою НКРЕ №1052 від
13.08.1998 (надалі - Постанова №1052). Це
прострочення кредитора спричиняє
відмову ПАТ «Миколаївобленерго» у
встановленні позивачеві першого класу
споживання з початку 2014 року до даного
часу, в підтвердження чого позивачем
надані відповідні листи ПАТ
«Миколаївобленерго».

Вказане порушення відповідачем умов
Договору №16 спричинило позивачу
збитки у вигляді різниці тарифів
першого та другого класу напруги у сумі
161982,54 грн. та стало підставою звернення
позивача до суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторони та їх представників
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Згідно ст.ст.224, 225 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Обов'язок відшкодування збитків є
загальною формою цивільно-правової
відповідальності, яка настає для
боржника внаслідок порушення ним
зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст.623 ЦК України.

Обов'язковими умовами покладання
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність дій
цієї особи, причинного зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також неодержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
коли зобов'язання було виконано
боржником.

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
неналежного виконання зобов'язання за
договором, тобто наявності прямого
причинного-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої.

Відповідно до п.8.4 Договору №16, у разі
виявлення однією із сторін договору
порушень іншою стороною умов договору,
за які законодавством передбачено
застосування санкцій, чи які тягнуть за
собою збитки, недоотриману продукцію,
вигоду тощо, на місці оформлюється
двохсторонній акт порушення. Сторона,
яка виявила порушення своїх прав,
зобов'язана письмово попередити іншу
сторону про необхідність складання
акта. Інша сторона не може без поважних
причин відмовитись від складання та
підписання акту. У разі відмови
відповідальної сторони від підписання
акту, в ньому робиться запис про
відмову. У цьому випадку акт вважається
дійсним, якщо його на місці складено
підписали

Позивачем не надано суду доказів
складання зазначеного акту, в якому
було б зафіксовано факт порушення
відповідачем умов Договору №16, як того
вимагає п.8.4.

Як зазначає позивач, згідно з частиною 1
пункту 5 Постанови №1052 клас
субспоживача визначається за класом в
точці (точках) продажу електричної
енергії основному споживачу незалежно
від ступеня напруги на межі
балансового розподілу електричних
мереж основного споживача та
субспоживача у випадку, якщо
відшкодування основному споживачу
вартості обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, здійснюється
субспоживачем відповідно до договору
між основним споживачем та
субспоживачем.

Тому, єдиною причиною, з якої ФОП ОСОБА_7
не отримано від ПАТ «Миколаївобленего»
підтвердження 1-го класу споживання, на
думку позивача, є відмова відповідача
від отримання обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж по Договору №16.

При цьому, позивач посилається на листи
ПАТ «Миколаївобленего», в яких йдеться
про відсутність відомостей щодо
відшкодування субспоживачами ПАТ
«Інгул», у т.ч. ФОП ОСОБА_7, вартості
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних мереж, які
використовуються для передачі
електричної енергії, як на причину
невнесення змін до договорів про
постачання електричної енергії
стосовно встановлення класу напруги у
точці продажу на рівні класу основного
споживача (а.с.37, 86, 164-168).

Під час розгляду справи, ПАТ
«Миколаївобленерго» пояснило свою
позицію викладену у листах тим, що
відшкодування обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, може здійснюватись
тільки на підставі кошторису (зі
статтями витрат). Відповідно до п.9.1
договору №16 від 31.01.2011 такий кошторис
був би дійсний тільки у разі його
погодження територіальним
представництвом НКРЕ. ПАТ «Інгул» не
має ані погодженого ані непогодженого
кошторису обґрунтованих витрат. Тому
позивач ніяк не міг відшкодовувати
обґрунтовані витрати на утримання
технологічних електричних мереж ПАТ
«Інгул». Якби такий кошторис взагалі
існував, ПАТ «Миколаївобленерго»
здійснювало би відшкодування
обґрунтованих витрат у рамках договору
про спільне використання
технологічних електромереж,
укладеного між ПАТ «Інгул» та ПАТ
«Миколаївобленерго». Саме це
передбачено п.6.30, 6.32,1.10,1.4 ПКЕЕ. Таким
чином, недостатньо у договорі, акті,
рахунку або іншому документі написати
«відшкодування обґрунтованих витрат
на утримання технологічних
електричних мереж», оскільки існує
нормативний документ - Методика
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затверджена
Постановою НКРЕ №691 від 12.06.2008, яка
чітко регламентує складання кошторису
обґрунтованих витрат, його погодження
НКРЕ і тільки після цього може йти мова
про відшкодування витрат за цим
кошторисом. Тільки таке відшкодування
давало б можливість ФОП ОСОБА_7
отримати 1-й клас споживання та
відповідний тариф 1-го класу, але це
неможливо, оскільки і ПКЕЕ і Методикою
не передбачено такого відшкодування
субспоживачами.

Таким чином, ПАТ «Миколаївобленерго»
заперечує можливість встановлення
позивачу першого класу напруги, навіть
при наявності доказів прийняття
відповідачем від ФОП ОСОБА_7 грошових
коштів, перерахованих останнім по
платіжних дорученнях №1480 від 23.06.2014,
№1485 від 24.06.2014, №112 від 24.06.2014, №476 від
25.06.2014.

Враховуючи, що предметом позову є
стягнення збитків, обов'язковим під час
розгляду спору є встановлення
наявності всіх елементів складу
правопорушення: наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що
дії (бездіяльність) відповідача при
виконанні умов Договору №16
беззаперечно призвели до понесення ним
збитків у вигляді різниці в тарифах,
оскільки встановлення класу напруги
залежить від енергопостачальної
організації - ПАТ «Миколаївобленерго»,
яке не є учасником Договору №16 та під
час розгляду справи заперечило
можливість встановлення позивачу 1-го
класу споживання, навіть за наявності
факту прийняття відповідачем оплат по
вказаному договору.

Надані позивачем листи ПАТ
«Миколаївобленерго» та факт
встановлення позивачу першого класу
споживання на 2013 рік не можуть свідчити
про виникнення у ПАТ
«Миколаївобленерго» зобов'язань з
надання позивачу 1-го класу споживання
на 2014 рік.

Слід зазначити, що оцінка
правомірності дій ПАТ
«Миколаївобленерго» при визначенні
1-го чи 2-го класу споживання для ФОП
ОСОБА_7, як субспоживача ПАТ «Інгул», з
урахуванням приписів чинного
законодавства, яке регулює це питання,
не є предметом розгляду у даній справі,
тому судом не розглядається.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають покладенню
на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
М.В.Мавродієва

Рішення оформлено у відповідності до
ст.84 ГПК України

та підписано суддею 15 грудня 2014 року.