м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стальконструкція»
до Корпорації «ТСМ Груп»
про визнання недійсним пункту договору
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: не з'явився
від відповідача: Задорожна Д.Ю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стальконструкція»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Корпорації
«ТСМ Груп» про визнання недійсним
пункту 5.1. договору підряду № 03-01/11/г від
03.01.2011 р., укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Стальконструкція» та Корпорацією
«ТСМ Груп». Позовні вимоги
обґрунтовані невідповідністю умови
договору щодо строку гарантії якості
робіт положенням чинного
законодавства України, що є підставою
для визнання пункту договору недійсним
в порядку ст. 215 Цивільного кодексу
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.10.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 03.11.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У процесі провадження у справі
відповідач подав заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності до вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Стальконструкція» та відмову у
11.12.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
позивач подав пояснення у яких
зазначає, що про порушення права на
належну якість та можливість
експлуатації виконаних Корпорацією
«ТСМ Груп» робіт за договором № 03-01/11/г
від 03.01.2011 р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стальконструкція»
дізналось лише 15.07.2013 р., отримавши від
відповідача лист № 170/1 від 12.07.2013 р. про
відмову у здійсненні безоплатного
усунення недоліків системи
протипожежної безпеки, а відтак - на
думку позивача, перебіг позовної
давності починається саме з 15.07.2013 р. та
сплине 15.07.2016 р.
При цьому, позивач просить визнати
поважними причини пропуску позовної
давності - у разі визнання судом
обґрунтованими доводів про початок
перебігу позовної давності щодо вимог
про визнання неді1сним договору №
03-01/11/г від 03.01.2011 р. з моменту його
Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
У даному судовому засіданні
відповідача заперечив проти позову та
підтримав заявлене клопотання про
застосування наслідків спливу
Представник позивача у судове
засідання, призначене на 15.12.2014 р., не
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 15.12.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стальконструкція та
Корпорацією «ТСМ Груп» укладено
договір підряду № 03-01/11/г, за умовами
якого відповідач зобов'язався своїми
силами і засобами, або за допомогою
третіх осіб, на замовлення позивача
виконати будівельно-монтажні роботи
системи протипожежної безпеки на
будівництві торгівельно-офісного
центру з адміністративними
приміщеннями та підземним паркінгом по
вул. Трінклера/пр. Правди до 01.12.2011 р.,
перелік яких узгоджується в
проектно-кошторисній документації, що
є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.1. договору відповідач
гарантує якість виконаних робіт
протягом 12 місяців з моменту
підписання актів приймання-передачі
виконаних робіт.

Договір, відповідно до п. 8.2., починає
свій перебіг з 14.01.2011 р. та продовжує
діяти до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором.

У липні 2013 р. позивач звернувся до
Корпорацієї «ТСМ Груп» з листом № 301
від 01.07.2013 р. про направлення
уповноваженого представника за
адресою м. Харків, пр. Правди, 2, готель
«Харків Палац» для складання акту про
недоліки виконаних відповідачем робіт
на вказаному об'єкті.

Листом № 170/1 від 12.07.2013 р. відповідач
повідомив Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стальконструкція»,
що зобов'язання за договором № 03-01/11/г
від 03.01.2011 р. Корпорацією «ТСМ Груп»
виконані у повному обсязі, про що у
грудні 2011 року сторонами підписані
акти приймання робіт.

При цьому, відповідач відзначив, що
гарантійний термін відповідно до п. 5.1.
договору № 03-01/11/г від 03.01.2011 р.,
встановлений у 12 місяців, закінчився у
грудні 2012 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що умова договору № 03-01/11/г
від 03.01.2011 р. щодо встановлення гарантії
якості виконаних підрядних робіт у
строк 12 місяців суперечить приписам ст.
884 Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що гарантійний строк
об'єкта будівництва становить не менше
10 років від дня прийняття об'єкта
замовником будівництва, а відтак -
вказана умова договору підлягає
визнанню недійсною відповідно до ст. 215
Цивільного кодексу України.

Позивач наголошує, що вказана умова
договору скоротила імперативно
визначений нормами Цивільного кодексу
України строк, протягом якого позивач
має право пред'явити вимоги до
відповідача щодо недоліків
будівельних робіт.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору та встановлюються письмовими і
речовими доказами, висновками судових
експертів, а також поясненнями
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України також передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 203 Цивільного
кодексу України особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені цим
кодексом. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно зі ст. 857 Цивільного кодексу
України робота, виконана підрядником,
має відповідати умовам договору
підряду, а в разі їх відсутності або
неповноти - вимогам, що звичайно
ставляться до роботи відповідного
характеру. Виконана робота має
відповідати якості, визначеній у
договорі підряду, або вимогам, що
звичайно ставляться, на момент
передання її замовникові. Результат
роботи в межах розумного строку має
бути придатним для використання
відповідно до договору підряду або для
звичайного використання роботи такого
характеру.

Згідно зі ст. 859 Цивільного кодексу
України якщо договором або законом
передбачено надання підрядником
замовникові гарантії якості роботи,
підрядник зобов'язаний передати
замовникові результат роботи, який має
відповідати вимогам статті 857 цього
Кодексу протягом усього гарантійного
строку. Гарантія якості роботи
поширюється на все, що становить
результат роботи, якщо інше не
встановлено договором підряду.

За приписами ст.ст. 863, 864 Цивільного
кодексу України до вимог щодо
неналежної якості роботи, виконаної за
договором підряду, застосовується
позовна давність в один рік, а щодо
будівель і споруд - три роки від дня
прийняття роботи замовником. Якщо
договором підряду або законом
встановлений гарантійний строк і заява
з приводу недоліків роботи зроблена у
межах гарантійного строку, перебіг
позовної давності починається від дня
заявлення про недоліки. Якщо
відповідно до договору підряду роботу
було прийнято замовником частинами,
перебіг позовної давності починається
від дня прийняття роботи в цілому.

Водночас, законодавець окремо виділяє
договір будівельного підряду, що
полягає у зобов'язанні підрядника
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 875 Цивільного
кодексу України договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Тобто, за змістом наведеної норми
предметом будівельного підряду є
одержаний в процесі виконання договору
будівельного підряду результат робіт у
вигляді завершеного будівництвом
об'єкту або закінчених будівельних
робіт, які виконані підрядником
відповідно до проектно-кошторисної
документації на замовлення замовника
та прийняті і оплачені останнім.

За змістом положень ст. 317
Господарського кодексу України,
будівництво об'єктів виробничого та
іншого призначення, підготовка
будівельних ділянок, роботи з
обладнання будівель, роботи з
завершення будівництва, прикладні та
експериментальні дослідження і
розробки тощо, які виконуються
суб'єктами господарювання для інших
суб'єктів або на їх замовлення,
здійснюються на умовах підряду. Для
здійснення робіт, зазначених у частині
першій цієї статті, можуть укладатися
договори підряду: на капітальне
будівництво (в тому числі субпідряду);
на виконання проектних і
досліджувальних робіт; на виконання
геологічних, геодезичних та інших
робіт, необхідних для капітального
будівництва; інші договори.

Порядок укладення та виконання
договорів підряду на проведення робіт
з нового будівництва, реконструкції
будівель і споруд та технічного
переоснащення діючих підприємств
(капітальне будівництво об'єктів), а
також комплексів і видів робіт,
пов'язаних із капітальним будівництвом
об'єктів визначається Загальними
умовами укладення та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 01.12.2005 р.
№ 668.

Відтак, у даному випадку предметом
будівельного підряду є завершене
будівництво торгівельно-офісного
центру з адміністративними
приміщеннями та підземним паркінгом по
вул. Трінклера/пр. Правди, в той час як
будівельно-монтажні роботи, що
предметом договору № 03-01/11/г від 03.01.2011
р., входять до комплексу робіт,
пов'язаних із будівництвом вказаного
об'єкта, фактично виконувались в межах
такого будівництва та не є будівельним
підрядом у розмінні приписів ст. 875
Цивільного кодексу України та ст. 317
Господарського суду України.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на
невідповідність п. 5.1. договору № 03-01/11/г
від 03.01.2011 р. нормам ст. 884 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
підрядник гарантує досягнення об'єктом
будівництва визначених у
проектно-кошторисній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта відповідно до договору
протягом гарантійного строку, якщо
інше не встановлено договором
будівельного підряду. Гарантійний
строк становить десять років від дня
прийняття об'єкта замовником, якщо
більший гарантійний строк не
встановлений договором або законом.

Крім того, суд відзначає, що відповідно
до п. 103 Загальних умов укладення та
виконання договорів підряду в
капітальному будівництві,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 01.12.2005 р. № 668
підрядник гарантує якість закінчених
робіт і змонтованих конструкцій,
досягнення показників, визначених у
проектній документації, та можливість
їх експлуатації протягом гарантійного
строку. Гарантійні строки якості
закінчених робіт, експлуатації
змонтованих конструкцій
встановлюються у договорі підряду з
урахуванням вимог до цих робіт і
конструкцій, визначених у проектній
документації. Гарантійний строк
експлуатації об'єкта будівництва
становить десять років від дня його
прийняття замовником, якщо більший
гарантійний строк не встановлений
договором підряду або законом.

Тож, виходячи зі змісту вищенаведеного,
норми чинного законодавства України,
що регулюють відносини підряду,
містять імперативні приписи стосовно
мінімального гарантійного строку
експлуатації тривалістю у 10 років саме
для об'єктів будівництва, а не окремо до
кожного з виду підряду, що входять до
комплексу робіт, пов'язаних із
капітальним будівництвом та, при цьому,
законодавець розмежовує такі поняття,
як гарантійний строк якості закінчених
робіт та гарантійний строк
експлуатації об'єкта будівництва.

При цьому, суд відзначає, що
оспорюваним пунктом договору № 03-01/11/г
від 03.01.2011 р. відповідач гарантував саме
якість виконаних робіт протягом 12
місяців з дня підписання акту
приймання-передачі.

Водночас, суд звертає увагу, що норми
чинного законодавства України не
містять приписів щодо мінімального
гарантійного строку якості виконаних
підрядних робіт.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведені
обставини, оцінку яких здійснено судом
за правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
виходячи зі змісту норм Цивільного
кодексу України, Господарського суду
України та прийнятих у відповідності
до них нормативних актів, суд дійшов
висновку що умови п. 5.1. договору №
03-01/11/г від 03.01.2011 р. не суперечать
вимогам чинного законодавства України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав з
якими закон пов'язує недійсність
правочину та відмовляє у задоволені
позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено: 22.12.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.