ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 грудня 2014 р. Справа №
903/1092/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Волиньагрохолдинг",
с.Маяки, Луцький район, Волинська
область

до публічного акціонерного товариства
"Ковельмолоко", м. Ковель

про стягнення 103079,43 грн.

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ягнюк М.Г., довіреність
№152 від 01.10.2014р.

від відповідача: н/з

Права та обов'язки представнику
позивача роз'яснені відповідно до
ст.ст.20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового
процесу технічними засобами не
поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю "Волиньагрохолдинг"
звернулося з позовом до публічного
акціонерного товариства "Ковельмолоко"
про стягнення 103079,43 грн., з них 99885,14 грн.
- основна заборгованість, 2852,05 грн. -
пеня, 342,24 грн. - 3% річних та судових
витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на договір купівлі-продажу
№9 від 01.01.2014р. з додатком №1, приймальну
квитанцію №00000001-РД-003483 від 31.07.2014р. на
суму 131371,20 грн., приймальну квитанцію
№000000015-РД-003483 від 31.08.2014р. на суму 51004,80
грн., претензію №136 від 19.09.2014р..

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 06.11.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 19.11.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 19.11.2014р. розгляд
справи відкладено на 03.12.2014р. у зв'язку з
нез'явленням відповідача в судове
засідання, не подання останнім
письмових пояснень по суті позовних
вимог та необхідність витребування
нових доказів.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 03.12.2014р. розгляд
справи відкладено на 17.12.2014р. у зв'язку з
нез'явленням відповідача в судове
засідання та необхідність
витребування нових доказів.

В судовому засіданні 17.12.2014р.
представник позивача надала суду
докази надсилання відповідачу заяви
про збільшення позовних вимог. Позов
підтримала, вимоги просила
задовольнити із врахуванням поданих
збільшень.

Відповідач вимоги ухвали суду від
03.12.2014р. не виконав, а саме не надав
докази в обґрунтування поданого
03.12.2014р. відзиву на позовну заяву
(контррозрахунок позовних вимог), в
судове засідання 17.12.2014р. не з'явився,
компетентного представника не
направив, проте був належним чином
повідомлений про місце і час розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №053 від 10.12.2014р..

На підставі викладеного суд вважає, що
вжив усіх необхідних заходів для
повідомлення відповідача про час
слухання справи та з урахуванням вимог
ст.69 ГПК України, справу розглянуто за
наявними матеріалами відповідно до
ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

встановив:

01.01.2014р. між фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг"(далі -
Товаровиробник) та публічним
акціонерним товариством
"Ковельмолоко"(далі - Покупець) було
укладено договір купівлі-продажу №9
(далі - Договір)(а.с.11) та підписано
додаток до даного Договору за №1(а.с.12).

Згідно п.1.2 статуту товариства з
обмеженою відповідальністю
"Волиньагрохолдинг"(а.с.31-43), ТОВ
"Волиньагрохолдинг" створене
відповідно до законодавства України, є
правонаступником ФГ
"Волиньагрохолдинг".

Згідно п.1.1 Договору, Товаровиробник
зобов'язується передати у власність
Покупця молоко коров'яче, в подальшому
іменоване товар, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його вартість на умовах даного
Договору.

Згідно п.1.2 Договору, договірна ціна,
кількість, якість товару повинна
відповідати вимогам ДСТУ3662/97 «Молоко
коров'яче незбиране», ветеринарним та
санітарним вимогам чинних нормативних
актів.

Згідно п.4.2.1 та п.4.2.3 Покупець
зобов'язується прийняти товар,
поставлений Товаровиробником в чисту
продезінфіковану тару та оплатити
поставлений товар(у випадку його
відповідності вимогам ДСТУ3662/97 «Молоко
коров'яче незбиране», ветеринарним та
санітарним вимогам).

Згідно п.5.1 Договору, Покупець
проводить розрахунки з
Товаровиробником, шляхом
перерахування фінансових коштів на
розрахунковий рахунок Товаровиробника
або видача готівки з каси Покупця
протягом 15 банківських днів з моменту
отримання товару.

В додатку №1 до Договору сторонами було
визначено розмір вартості за 1 кг.
молока по базовому вмісту жиру 3,4 % та
білка - 3,0% (співвідношення вартості
жиру та білка встановлені на рівні 40:60
відсотків), яка складається із ціни
молока ПДВ і дотації (з 01.01.2014р.) - 4,40 грн..

Позивачем в період липень - серпень 2014р.
було поставлено відповідачу товару на
загальну суму 182376 грн., що
підтверджується приймальною
квитанцією №00000001-РД-003483 від 31.07.2014р. на
суму 131371,20 грн.(а.с.47) та приймальною
квитанцією №000000015-РД-003483 від 31.08.2014р. на
суму 51004,80 грн. (а.с.46), оригінали яких
оглянуто в судовому засіданні.

Згідно розрахунки позивача(а.с.102)
станом на 21.07.2014р. за відповідачем
рахувалась заборгованість в розмірі
14601,40 грн..

25.07.2014р. відповідачем було сплачено 50000
грн., що стверджується банківською
випискою за 25.07.2014р.(а.с.78), тобто сума
надмірно сплачених коштів(попередня
оплата, аванс) склала 35398,60 грн.(50000 грн. -
14601,40 грн.), а не 35398,56 грн., як вказує
позивач у своєму розрахунку.

Шляхом арифметичного віднімання сум
оплат відповідача в період з 31.07.2014р. по
16.10.2014р., які були проведені 05.08.2014р. на
суму 40000 грн.(а.с.79), 18.08.2014р. на суму 5108,88
грн.(а.с.80), 15.09.2014р. на суму 1983,52
грн.(а.с.81), із врахуванням авансу в
розмірі 35398,60 грн. - отримуємо суму
основної заборгованості в розмірі 99885
грн..

Згідно ст.655 Цивільного кодексу
України(далі - ЦК України) за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.144 Господарського кодексу
України(далі - ГК України), майнові
права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України, ст.ст.526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

В даному випадку, відносини між
сторонами носять договірний характер,
укладений між останніми Договір
купівлі-продажу №9 від 01.01.2014р.,
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

В поданому 03.12.2014р. відповідачем
відзиві (а.с.107) зазначено, що сума
основного боргу становить 99885,14 грн.,
проте згідно проведеного судом
розрахунку, який наведений вище, сума
основної заборгованості становить 99885
грн..

Станом на час розгляду справи, в
порушення умов Договору, відповідачем
вартість отриманого товару на суму 99885
грн. не оплачено. Контррозрахунку
позовних вимог відповідачем не подано.

З огляду на викладене, враховуючи
укладення між сторонами Договору,
відпуск позивачем на виконання його
умов відповідачу товару, отримання
його відповідачем та не проведення при
цьому всіх належних розрахунків і
платежів, суд прийшов до висновку, що
вимога позивача в частині стягнення
основної заборгованості в розмірі 99885,14
грн. підлягає до часткового
задоволення в сумі 99885 грн., в решті
вимоги щодо стягнення основної
заборгованості у розмірі 0,14 грн. слід
відмовити, через необґрунтованість
(невірний арифметичний розрахунок
основної суми заборгованості).

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 2852,05 грн. загальної суми
пені, за періоди прострочення оплати з
21.08.2014р. по 15.09.2014р. на суму
заборгованості 50863,75 грн., з 15.09.2014р. по
19.09.2014р. на суму заборгованості 48880,25
грн., з 19.09.2014р. по 16.10.2014р. на суму
заборгованості 99885,14 грн., слід
зазначити наступне.

Згідно п.6.2 Договору, у випадку
порушення строків оплати товару
Покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого товару, за
кожний день прострочки платежу.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Суд встановив, що позивачем було
допущено помилку в розрахунках у
визначені окремих дат початку періоду
нарахувань пені та при врахуванні
оплати відповідача 15.09.2014р., оскільки
зазначено 1983,50 грн., а не 1983,52 грн..(рядок
7 а.с.105).

Згідно п.1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Право на нарахування у позивача
виникає з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано її
початок (ст.253 ЦК України).

Згідно ч.5 ст.254 ЦК України, якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Тобто позивачу слід було нараховувати
пеню, за періоди прострочення оплати з
21.08.2014р. по 14.09.2014р. на суму
заборгованості 50863,72 грн.(131371,20 грн. -
35398,60 грн. - 40000 грн. - 5108,88 грн.), остання
становить - 870,95 грн., з 15.09.2014р. по 19.09.2014р.
на суму заборгованості 48880,20 грн.(50863,72
грн. - 1983,52 грн.), пеня становить - 167,40
грн., з 20.09.2014р. по 16.10.2014р. на суму
заборгованості 99885(48880,20 грн. + 51004,80 грн.),
пеня становить - 1847,19 грн..

Суд провівши власний перерахунок пені
зазначає, що арифметично вірним
розрахунком останньої є сума 2885,54 грн..
Відтак вимога про стягнення пені в
розмірі 2852,05 грн. підлягає задоволенню,
оскільки суд, при прийняті рішення, не
може вийти за межі позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення 342,24
грн. суми 3% річних, за періоди
прострочення оплати з 21.08.2014р. по
15.09.2014р. на суму заборгованості 50863,75
грн., з 15.09.2014р. по 19.09.2014р. на суму
заборгованості 48880,25 грн., з 19.09.2014р. по
16.10.2014р. на суму заборгованості 99885,14
грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд провівши власний перерахунок 3%
річних за періоди прострочення оплати
з 21.08.2014р. по 14.09.2014р. на суму
заборгованості 50863,72 грн., з 15.09.2014р. по
19.09.2014р. на суму заборгованості 48880,20
грн., з 20.09.2014р. по 16.10.2014р. на суму
заборгованості 99885 грн. встановив, що
арифметично вірним розрахунком 3%
річних є сума 346,26 грн.. Відтак вимога
про стягнення загальної суми 3% річних в
розмірі 342,24 грн. підлягає задоволенню,
оскільки суд, при прийняті рішення, не
може вийти за межі позовних вимог.

При цьому судом було застосовано
розрахунки пені та 3% річних, здійснені
за допомогою встановленої в
господарському суді системи
інформаційно-правового забезпечення
"Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 103079,43 грн.
підлягають частковому задоволенню в
сумі 103079,29 грн., 99885 грн. - основної
заборгованості, 2852,05 грн. - пені, 342,24 грн.
- 3% річних, в частині стягнення 0,14 грн.
основної заборгованості - відмовити,
через необґрунтованість.

Згідно ст.7 Закону України "Про судовий
збір", сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі: 1)
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом; 2)
повернення заяви або скарги; 3) відмови
у відкритті провадження у справі; 4)
залишення заяви або скарги без
розгляду (крім випадків, якщо такі
заяви або скарги залишені без розгляду
у зв'язку з повторним неприбуттям
позивача або за його клопотанням); 5)
закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне повернути товариству з
обмеженою відповідальністю
"Волиньагрохолдинг" з Державного
бюджету 7,09 грн. надмірно сплаченого
судового збору при поданні позовної
заяви до господарського суду
Волинської області згідно платіжного
доручення №918 від 16.10.2014р..

Враховуючи приписи щодо покладення
судового збору на учасників судового
процесу в залежності від результату
вирішення спору, передбачені ст.49 ГПК
України, з відповідача на користь
позивача належить стягнути 2061,59 грн.
судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Ковельмолоко" (45000,
Волинська область, м. Ковель, вул.
Ватутіна, буд. 114, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Волиньагрохолдинг"
(45630, Волинська область, Луцький район,
с. Маяки, вул. Бригадний двір, 16, ) 103079,29 (сто три тисячі
сімдесят дев'ять гривень двадцять
дев'ять копійок) грн., з них 99885 грн. -
основної заборгованості, 2852,05 грн. -
пені, 342,24 грн. - 3% річних та 2061,59 (дві
тисячі шістдесят одну гривню, п'ятдесят
дев'ять копійок) грн. сплаченого
позивачем судового збору.

3. У позовних вимогах товариства з
обмеженою відповідальністю
"Волиньагрохолдинг" до публічного
акціонерного товариства "Ковельмолоко"
в частині стягнення 0,14 грн. основної
заборгованості - відмовити.

4. Управлінню державної
казначейської служби України у місті
Луцьку повернути товариству з
обмеженою відповідальністю
"Волиньагрохолдинг" з Державного
бюджету 7,09 (сім гривень дев'ять копійок)
грн. надмірно сплаченого судового
збору при поданні позовної заяви до
господарського суду Волинської
області згідно платіжного доручення
№918 від 16.10.2014р..

Повний текст рішення складено

22.12.2014

Суддя
А. С. Вороняк