ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 р.
Справа № 914/4021/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Державної організації
"Резиденція "Синьогора", с.Гута
Богородчанського району
Івано-Франківської області

до відповідача Підприємства "Граніт"
Львівської обласної організації
українського товариства глухих,
м.Львів

про стягнення 145 700,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Рудик І.Д. - представник
(довіреність №322 від 26.11.2014р.);

від відповідача Сухарина М.І. -
представник (довіреність б/н від
17.01.2014р.).

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Державною
організацією "Резиденція "Синьогора" до
відповідача Підприємства "Граніт"
Львівської обласної організації
українського товариства глухих про
стягнення 145 700,00 грн., з яких 98 100,00 грн. -
основний борг, 39 000,00 грн. - пеня та 8 600,00
грн. - штраф.

Ухвалою суду від 17.11.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 03.12.2014р. Ухвалою
суду від 03.12.2014р. розгляд справи
відкладено на 17.12.2014р.

Представник позивача зазначив, що сума
основного боргу відповідачем погашена
та просив стягнути з Підприємства
"Граніт" Львівської обласної
організації українського товариства
глухих 39 000,00 грн. - пені та 8 600,00 грн. -
штрафу. Однак позивачем заяви про
зменшення розміру позовних вимог не
подано.

Представник відповідача проти позову в
частині стягнення 39 000,00 грн. - пені та 8
600,00 грн. - штрафу заперечив, однак
відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України за наявними у ній
матеріалами яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представників сторін, суд,-

встановив:

21.07.2012р. між Підприємством "Граніт"
Львівської обласної організації
українського товариства глухих (надалі
- замовник) та Державною організацією
"Резиденція "Синьогора" (надалі -
виконавець) укладено договір №21/07/1 від
21.07.2012р., відповідно до умов якого
замовник замовляє, а виконавець
зобов'язується надавати послуги з
проживання та харчування.

Відповідно до п.2.1. договору оплата
здійснюється замовником на підставі
виписаних рахунків, актів виконаних
робіт шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок або внесення
готівки в касу виконавця кожних 15 днів.

Послуги надаються по даному договорі
до 31.12.2012р. Закінчення надання послуг
оформляється актом виконаних робіт,
який підписується і завіряється
підписами представників обох сторін
(п.3.1. та п.3.2. договору)

Як зазначено у позовній заяві,
позивачем надано послуг відповідачу на
загальну суму 288 100,00 грн., однак
відповідач здійснив лише часткові
оплати за надані послуги.

Отже позивач у позовній заяві зазначає,
що заборгованість відповідача
становить 98 100,00 грн.

Згідно із п. 4.1. договору у разі
невиконання або неналежного виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Позивачем відповідно до норм ст.231 ГК
України нараховану відповідачу 39 000,00
грн. - пені та 8 600,00 грн. - штрафу.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, яку у позовній заяві,
позивач просить стягнути з відповідача
становить 145 700,00 грн., з яких 98 100,00 грн. -
основний борг, 39 000,00 грн. - пеня та 8 600,00
грн. - штраф.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково та частково слід припинити
провадження у справі з наступних
підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст.901
ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 902 ЦК України
виконавець повинен надати послугу
особисто.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Як вбачається із матеріалів справи,
21.07.2012р. між сторонами укладено договір
№21/07/1 від 21.07.2012р., відповідно до умов
якого відповідач замовляє, а позивач
зобов'язується надавати послуги з
проживання та харчування.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором
підтверджується актом виконаних робіт
від 06.11.2012р. на суму 207 550,00 грн. та актом
виконаних робіт від 12.12.2014р. на суму 80
550,00 грн. Таким чином позивачем надано
відповідачу послуг на загальну суму 288
100,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач до подання позивачем
позовної заяви до господарського суду
Львівської області, сплатив 190 000,00 грн.
Тобто станом на дату подання позовної
заяви до суду заборгованість
відповідача становила 98 100,00 грн.

Однак як зазначив позивач, та як
вбачається із матеріалів справи,
відповідачем після подання позивачем
позову, а саме 20.11.2014р. було сплачено 98
100,00 грн. Таким чином станом на дату
прийняття рішення у даній справі
відсутній предмет спору в частині
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Відповідно до п.11 ч.1 ст 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, в частині позовних вимог
про стягнення з відповідача не користь
позивача 98 100,00 грн. слід припинити
провадження у справі.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України 1. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно із п. 4.1. договору у разі
невиконання або неналежного виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Суд звертає увагу позивача, що при
здійсненні нарахування пені слід брати
уваги кожне невиконане зобов'язання
окремо. Тобто в даному випадку пеню
слід нараховувати по кожному акту
виконаних робіт окремо.

Як зазначалося вище відповідно до п.2.1.
договору оплата здійснюється
замовником на підставі виписаних
рахунків, актів виконаних робіт шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок або внесення готівки в касу
виконавця кожних 15 днів.

Враховуючи наведене, останнім днем
оплати по акту виконаних робіт від
06.11.2012р. є 21.11.2012р., а останнім днем
оплати по акту виконаних робіт від
12.12.2012р. є 27.12.2012р.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином нарахування пені по акту
виконаних робіт від 06.11.2012р. можливе з
22.11.2012р. по 22.05.2013р., а по акту виконаних
робіт від 12.12.2012р. можливе з 28.12.2012р. по
28.06.2013р.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку, пеня нараховується
починаючи з 29.12.2012р по 29.06.2013р.

В межах даного періоду, а також
враховуючи ч.6 ст.232 ГК України судом
здійснено перерахунок розміру пені.
Відповідно до здійсненого перерахунку,
суд дійшов висновку стягнути з
відповідача на користь позивача 26 459,85
грн. пені.

Здійснивши перерахунок розміру штрафу,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
про стягнення з відповідача 8 600,00 грн.
штрафу є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №619 від 28.10.2014р. на
суму 2 914,00 грн., який відповідно норм
статті 49 ГПК України підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам. Таким чином суд дійшов
висновку стягнути з відповідача на
користь позивача 2 663,20 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, п.11 ч. 1 ст.
80, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Підприємства "Граніт"
Львівської обласної організації
українського товариства глухих (79069,
Львівська обл., місто Львів,
вул.Шевченка, буд.323, ) на
користь Державної організації
"Резиденція "Синьогора" (77745,
Івано-Франківська область,
Богородчанський район, с.Гута,
вул.Зарічна, 4, ) 26 459,85
грн. - пені, 8 600,00 грн. - штрафу та 2 663,20
грн. - судового збору.

3. В частині позовних вимог про
стягнення 98 100,00 грн. - основного боргу
припинити провадження у справі.

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 22.12.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.