м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Ізвеєстія» Національної академії
аграрних наук УкраїниДоТовариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
аграрна Компанія»Провизнання
господарської угоди недійсною,
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Стус О.М. - представник
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство «Дослідне
господарство «Ізвєстія» Національної
академії аграрних наук України»
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
аграрна Компанія» про визнання
недійсною додаткової угоди №2 до
Форвардного контракту №ФК 01/09-11-01 від
Ухвалою суду від 06.10.2014 року порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 24.10.2014 року.
Представники сторін в судове засідання
24.10.2014 року не з'явились, вимоги ухвали
суду не виконали, про причини неявки
суд не повідомили, про дату та час
слухання справи були повідомлені
У зв'язку з неявкою в судове засідання
представників сторін, судом відкладено
розгляду справи на 17.11.2014 року.
12.11.2014 року представник відповідача
через канцелярію суду подав відзив на
позовну заяву, а в судовому засіданні
17.11.2014 року надав усні пояснення.
У судовому засіданні 17.11.2014 року
представник позивача подав письмове
підтвердження відсутності аналогічно
спору, а також заявив усне клопотання
про оголошення перерви в судовому
засіданні, яке судом розглянуто та
У судовому засіданні, відповідно до
частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено перерву до 24.11.2014 року.
У судовому засіданні 24.11.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у даному
судовому засіданні надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких проти задоволення позовних вимог
У судовому засіданні 24.11.2014 року,
відповідно до частини 3 статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, судом оголошено перерву до
У судовому засіданні 01.12.2014 року
представник позивача подав уточнену
позовну заяву (за змістом є аналогічною
з позовною заявою), відповідно до якої
просить визнати недійсною додаткову
угоду №2 від 14.10.2011 року до Форвардного
контракту №ФК 01/09-11-01 від 01.09.2011 року.
Заява позивача судом прийнята.
Також представник позивача в судовому
засіданні заявив усне клопотання про
відкладення розгляду справи для
надання можливості ознайомитись з
поданими представником відповідача у
даному судовому засіданні документами.
Представник відповідача у даному
судовому засіданні подав клопотання
про долучення доказів до матеріалів
справи, яке судом розглянуто та
задоволено, а також надав усні
пояснення, відповідно до яких проти
клопотання представника позивача про
відкладення розгляду справи
Крім того, представники сторін у
судовому засіданні 01.12. 2014 року подали
спільне письмове клопотання про
продовження строку вирішення спору на
15 днів, яке судом розглянуто та
Ухвалою суду від 01.12.2014 року продовжено
строк вирішення спору у справі №
В судовому засіданні 01.12.2014 року
клопотання представника позивача про
відкладення розгляду справи судом
розглянуто та задоволено частково, а
саме, оголошено перерву до 08.12.2014 року.
Представник відповідача 03.12.2014 року
через канцелярію суду подав клопотання
про долучення доказів до матеріалів
справи, а в судовому засіданні 08.12.2014
року проти позовних вимог заперечував,
просив суд в задоволенні позову
Представник позивача в судове
засідання 08.12.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином.
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 08.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.
Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, а також, заслухавши пояснення
представника відповідача,
Господарський суд міста Києва,
01.09.2011 року між Державним підприємством
«Дослідне господарство «Ізвеєстія»
Національної Академії аграрних наук
України (позивач, продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» (відповідач, покупець) був
укладений форвардний контракт №ФК
01/09-11-01, відповідно до п. 1.1 якого в
порядку та на умовах визначених цим
контрактом продавець зобов'язується
виростити власними силами та передати
покупцю у власність базовий актив -
сільськогосподарську продукцію (озимі)
урожаю 2012 року, у номенклатурі,
кількості та за цінами, вказаними в
цьому контракті, а покупець
зобов'язується прийняти його у
кількості, строки та за ціною
передбачених цим контрактом.
Розділом 2 контракту сторони погодили,
що базовим активом за цим контрактом
виступає: пшениця озима (товар-1)
власного урожаю 2012 року, що відповідає
ДСТУ-П-3768:2009 у кількості 7 380,0 тон в
заліковій вазі елеватора (п.2.1.1); ячмінь
озимий (товар-2) власного урожаю 2012 року,
що відповідає ДСТУ 3769:98, у кількості 320,0
тон в заліковій вазі елеватора (п.2.1.2);
ріпак (товар-3) власного урожаю 2012 року,
що відповідає ДСТУ 4966-:2008, у кількості
220,0 тон в залікової вазі елеватора
Розділом 4 контракту сторони погодили
його вартість: для товару-1: 1150,00 грн. за
одну тону (п. 4.1.1); для товару-2: 1 150,00 грн.
за тону (п. 4.1.2); для товару-3: 3 000,00 грн. за
Відповідно до п. 4.3 контракту, загальна
вартість контракту - 9 515 000,00 грн. є
кінцевою і зміні не підлягає.
Згідно з п. 12.1 контракту, він набирає
чинності з дня його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим контрактом.
Пунктом 14.3 контракту сторони узгодили,
що всі доповнення і зміни до цього
контракту вважаються дійсними, якщо
вони оформлені письмово, підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені печатками сторін.
14.10.2011 року між сторонами було укладено
додаткову угоду №2, якою сторони внесли
Пункт 4.1.1 контракту викладено в
наступній редакції: « 4.1.1. Для товару-1: 1
233,33 грн. за тону, ПДВ 20% - 246,67 грн., всього
1 480,00 грн.» (п. 1 угоди);
Пункт 4.3 контракту викладено в
наступній редакції: « 4.3. Вартість цього
контракту складає 10 052 000,00 грн., ПДВ - 2
010 400,00 грн., загальна вартість 12 062 400,00
В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що додаткова угода №2 до
контракту суперечить умовам контракту,
а також вимогам Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.04.1999 року №362
«Про затвердження Положення про вимоги
до стандартної (типової) форми
деривативів», зокрема, щодо
незмінності вартості контракту, що
робить таку угоду нікчемною.
Крім того, як підставу недійсності
додаткової угоди №2 до контракту,
позивач зазначає відсутність у особи,
яка підписала додаткову угоду №2 -
фінансового директора Сінха О.Є.
повноважень на підписання такої.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
Відповідно до п. 9 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.04.1999 № 632 «Про
затвердження Положення про вимоги до
стандартної (типової) форми
деривативів» форвардний контракт -
двостороння угода за стандартною
(типовою) формою, яка засвідчує
зобов'язання особи придбати (продати)
базовий актив у визначений час та на
визначених умовах у майбутньому, з
фіксацією цін такого продажу під час
укладення форвардного контракту.
Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів
України від 19.04.1999 № 632 «Про
затвердження Положення про вимоги до
стандартної (типової) форми
деривативів» встановлено, що умови
форвардного контракту визначаються за
згодою сторін. Форвардний контракт
повинен мати такі реквізити: назва
контракту; сторони контракту: базовий
актив контракту та його характеристики
(емітент, вид цінного паперу, його
номінальна вартість, термін обігу, інші
відомості для цінних паперів; вид
валюти - для коштів; асортимент - для
інших товарів); кількість базового
активу; вартість контракту; ціна
виконання; термін виконання; порядок
оплати придбаного (проданого) базового
активу; відповідальність сторін у разі
невиконання чи неналежного виконання
зобов'язань, встановлених цим
контрактом; порядок розгляду спорів,
що виникають під час укладення та
виконання контракту; адреси, підписи,
печатки, реквізити банківських
рахунків (для юридичних осіб) та
паспортні дані (для фізичних осіб)
Будь-яких обмежень, якими б було
заборонено змінювати ціну форвардного
контракту Постанова Кабінету
Міністрів України від 19.04.1999 № 632 «Про
затвердження Положення про вимоги до
стандартної (типової) форми
деривативів» не містить.
Крім того, умовами контракту (п. 12.2)
сторони погодили, що всі зміни та
доповнення до нього, в тому числі щодо
зміни, збільшення або зменшення
базового активу та його вартості,
вносяться за взаємною згодою сторін
шляхом укладення додаткових угод, які є
невід'ємною частиною цього контракту.
Щодо доводів позивача про те, що
додаткова угода №2 до контракту є
недійсною, в зв'язку з відсутністю у
особи, яка підписала додаткову угоду -
фінансового директора Сінха О.Є.,
згідно положень статуту, повноважень
на підписання без довіреності договору
на суму, що перевищує 500 000,00 грн., в той
час, як загальна вартість додаткової
угоди №2 до контракту складає 12 062 400,00
грн. господарський суд зазначає
Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців у керівника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» наявні обмеження щодо
підписання правочинів на суму більше 500
Рішенням №10-08/2011 власника/учасника
(загальних зборів учасників)
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» від 10.08.2011 року розширено
повноваження директора товариства,
надано йому право на укладення від
імені товариства правочинів, угод,
договорів на суму, що перевищує
встановлені положеннями статуту
обмеження, без попередньої згоди на це
учасника (учасників) товариства чи
будь-яких інших органів управління
товариства, за виключенням таких, що
стосуються питань надання товариством
поруки, отримання кредитів, позик та
реалізації майна товариства на суму, що
перевищує 50% загальної його вартості, з
правом передачі цих повноважень іншим
посадовим особам чи працівникам
товариства, на підставі виданих
довіреностей, межах повноважень
останнього, отриманих за цим рішенням,
з подальшим затвердженням вказаних
правочинів, угод, договорів учасником
товариства.

Відповідно до протоколу №11/08-2011-01
засідання Ради Директорів Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
аграрна компанія» фінансового
директора товариства Сінху О.Є.
визначено, як особу, яка тимчасово
виконує обов'язки директора товариства
у разі його відсутності.

Довіреністю №02 від 11.08.2011 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» уповноважило фінансового
директора Сінха О.Є., зокрема, укладати
та підписувати від імені товариства
будь-які договори, господарські
договори та угоди, необхідні додатки до
них, та інші документи з врахуванням
обмежень, встановлених статутом
товариства.

Крім того, як встановлено рішенням
господарського суду Запорізької
області від 04.02.2014 року у справі №908/3862/13
за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» до Державного підприємства
«Дослідне господарство «Ізвєстія»
Національної академії наук України про
стягнення заборгованості, яке залишене
без змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 року, а в подальшому Постановою
Вищого господарського суду України від
04.07.2014 року, між сторонами неодноразово
збільшувалась загальна вартість
контракту, а саме: на підставі
додаткової угоди №1 збільшилась до 9 627
000,00 грн.; на підставі додаткової угоди
№2 - до 12 062 400,00 грн. (оспорювана угода);
на підставі додаткової угоди №3 - до 12
249 400,00 грн.

Також зазначеним рішенням встановлено,
що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгова аграрна
компанія» на виконання умов
форвардного контракту №ФК 01/09-11-01 від
01.09.2011 року, по за період з 11.01.2012 року по
23.10.2012 року перераховано відповідачу
кошти загалом на суму 11 320 835,54 грн., а
Державним підприємством «Дослідне
господарство «Ізвєстія» Національної
академії наук України, в свою чергу,
частково виконане зобов'язання щодо
поставки, обумовленої контрактом,
продукції.

Статтею 241 ЦК України передбачено, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Відповідно до п. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" припис абзацу першого
частини третьої статті 92 ЦК України
зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). У зв'язку з наведеним
господарському суду слід виходити з
того, що контрагент юридичної особи
знає (або повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України); про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Таким чином, форвардний контракт і
оспорювана позивачем додаткова угода
№2 виконувались сторонами, що свідчить
про схвалення контракту і угоди особою,
від імені якої вони укладались.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 і 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України. Недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
Цивільним кодексом України, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, враховуючи те, що наведені
позивачем доводи щодо визнання
додаткової угоди №2 до форвардного
контракту №ФК 01/09-11-01 від 01.09.2011 року
недійсною не знайшли свого
відображення в матеріалах справи,
наявність всіх обов'язкових ознак для
визнання вищезазначеної угоди
недійсною позивач не довів, інших
доводів, що спірна угода суперечить
чинному законодавству в розумінні ст.
ст. 203, 215 Цивільного кодексу України
суду також не надано, а тому
господарський суд приходить до
висновку, що підстави для визнання
угоди недійсною відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І
Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.М. Спичак

Дата підписання рішення

15.12.2014 року