м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомЗаступника прокурора
Оболонського району міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ремовоч"провнесення змін до договору
оренди земельної ділянки
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від прокуратури: Жила Н.В.
від позивача: Козак А.Л. -
представник за дов.;
від відповідача: Березний Л.Ф. -
У судовому засіданні 10.12.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Заступника прокурора Оболонського
району міста Києва в інтересах
Київської міської ради до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ремовоч"
про внесення змін до Договору оренди
земельної ділянки №78-6-00033 від 02.10.2001
року в п. 2.2 виклавши його у такій
редакції:

"річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у розмірі 3 %
(три відсотки) від її грошової оцінки".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 порушено провадження у
справі №910/23514/14, розгляд справи
призначений на 24.11.2014.

Ухвалою від 24.11.2014, відповідно до ст. 77
ГПК України, розгляд справи відкладено
на 10.12.2014.

18.11.2014 відповідач подав до суду
клопотання, в якому зазначив, що не
заперечує проти внесення змін до
договору оренди земельної ділянки від
06.12.2001 №78-6-00033 по вул. Фрунзе, 154 при
дотриманні чинного законодавства
України та в межах своїх повноважень
відповідач провів ряд підготовчих дій.

В судовому засіданні 10.12.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

02.10.2001 між Київською міською радою
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ремовоч"
(орендар) укладено Договір оренди
земельної ділянки, який зареєстровано
Київським міським управлінням
земельних ресурсів, про що зроблено
запис від 06.12.2001 за № 78-6-00033 у книзі
записів державної реєстрації
договорів (далі - Договір).

За умовами цього Договору,
орендодавець, на підставі рішення
Київради від 10.12.1998 №74/175 передає, а
орендар приймає в оренду на 15 років
земельну ділянку, місце розташування
якої вул.. Фрунзе, 154 у Мінському районі
м. Києва, розміром 0,1235 га для
обслуговування та експлуатації
збірно- розбірного павільйону-магазину
"Овочі-фрукти Вишенька" у межах, які
перенесені у натуру (на місцевість) і
зазначені в плані, що є невідємною
частиною цього Договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 1 відсотку від
її грошової оцінки.

Відповідно до п. 3 Договору, згідно з
довідкою Київського міського
управління земельних ресурсів від
10.07.2001 за №1549 на час укладання цього
Договору грошова оцінка земельної
ділянки становить 1 110 336,78 грн.

У відповідності зі ст. 21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України, положеннями якого
передбачено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Платником орендної
плати є орендар земельної ділянки.
Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду. Розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
(ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою 3 відсотків
нормативної грошової оцінки (ст. 288.5.1
Податкового кодексу України).

З метою приведення у відповідність до
вимог законодавства істотних умов
договорів оренди земельних ділянок,
відповідно до статті 30 Закону України
"Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288
Податкового кодексу України 28.02.2013
Київською міською радою прийнято
рішення № 89/9146 "Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень статті 288 Податкового кодексу
України". Відповідно до вказаного
рішення орган місцевого
самоврядування вирішив внести зміни до
договорів оренди земельних ділянок в
частині річної орендної плати,
встановивши її у розмірі 3 % від
нормативної грошової оцінки та
покладено на орендарів, зокрема, ТОВ
"Ремовоч" обов'язок забезпечити
оформлення внесення відповідних змін
до договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п. 2.3 Договору, розмір
орендної плати може змінюватись за
згодою сторін (шляхом внесення змін до
цього договору)….

Пропозиції про перегляд розміру
орендної плати надсилаються не
частіше, ніж один раз на квартал і
розглядаються відповідно до
законодавства (п. 2.3).

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору (ст. 652 Цивільного кодексу
України).

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського
кодексу України сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити договір,
повинна надіслати пропозиції про це
другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Частиною 5 ст. 188 Господарського кодексу
України передбачено, що якщо судовим
рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
з дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання чинності
не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Проаналізувавши положення
законодавства України, суд дійшов
висновку, що як на момент укладення
спірного договору, так і на момент
розгляду спору в суді, орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності була/є
регульованою ціною, що, в свою чергу,
свідчить про наявність підстав для
перегляду розміру орендної плати - у
разі законодавчої зміни її граничного
розміру.

З метою однакового і правильного
застосування господарськими судами
норм матеріального і процесуального
права у розгляді справ у спорах, що
виникають із земельних відносин,
Пленум Вищого господарського суду
України надав роз'яснення у формі
постанови № 6 від 17.05.2011 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин", у п. 2.18 якої зазначається, що
вирішення спорів про внесення змін до
договору пов'язане із застосуванням
положення частини першої статті 626
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої договір є узгодженим
волевиявленням двох або більше сторін,
і тому суд не може зобов'язати іншу
сторону договору внести зміни до нього.
Отже, зацікавлена сторона у випадках,
передбачених законом, може просити суд
про внесення зміни до договору згідно з
рішенням суду, а не про зобов'язання
відповідача внести такі зміни до
договору.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" у разі прийняття
уповноваженим органом рішення про
внесення змін до ставок орендної плати
за землю та затвердження нових
коефіцієнтів, що використовуються для
розрахунку орендної плати за земельні
ділянки, такі обставини можуть не
братися судом до уваги лише у разі
скасування відповідного рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування в
установленому законом порядку.

Судам слід враховувати, що розмір
орендної плати за землю визначається
сторонами у договорі, в тому числі може
визначатися шляхом встановлення
відсоткового відношення до
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, що відповідає чинному
законодавству України, зокрема,
приписам частини першої статті 15,
статті 21 Закону України "Про оренду
землі".

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Оскільки орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору. При
цьому надсилання відповідачеві
пропозицій щодо внесення змін до
договору оренди є правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
останнім вимог частини другої статті 188
ГК України щодо надсилання іншій
стороні пропозицій про зміну умов
договору не позбавляє його права
звернутися до господарського суду з
позовом про зміну умов договору.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, згідно з позицією
Верховного Суду України, що викладена у
постанові від 20.11.2012 у справі №
28/5005/640/2012 з посиланням на рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2002
надсилання відповідачу про внесення
змін до спірного договору оренди є
виключно правом, а не обов'язком
позивача, тому недотримання вимог ст. 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про зміну умов договору
оренди земельної ділянки не позбавляє
його права звернутися до суду з позовом
до відповідача про зміну умов договору
за наявності спору, тобто відсутності
згоди на зміну умов договору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Судом встановлено, що відповідач
звернувся з листом №28.10.2014 №06-92/14-21,
відповідно до якого просив поновити
договір земельної ділянки від 06.12.2001
№78-6-00033 включно по 06.12.2031 з
встановленням трьох відсотків
орендної плати від нормативно-грошової
оцінки земельної ділянки за адресою
вул. Фрунзе, 154 згідно з рішенням
Київської міської ради № 89/9146 від
28.02.2013, однак за згодою сторін
відповідних змін до договору оренди
земельної ділянки внесено не було.

Враховуючи викладене, а також те, що
розмір орендної плати за землю
законодавчо було змінено, суд
приходить висновку про наявність
підстав зміни договору у частині, що
стосується розміру орендної плати за
користування земельною ділянкою, а
тому позов прокуратури підлягає
задоволенню.

Стосовно правомірності звернення з
даним позовом до суду прокурором в
інтересах держави в особі Київської
міської ради суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону
України «Про прокуратуру» при
виявленні порушень закону прокурор або
його заступник у межах своєї
компетенції мають право звертатись до
суду з заявами про захист прав і
законних інтересів громадян, держави, а
також підприємств та інших юридичних
осіб.

Ст. 361 Закону України «Про прокуратуру»
передбачає, що представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Формами
представництва є, зокрема, звернення до
суду з позовами, коли порушуються
інтереси держави та участь у розгляді
судами справ. Прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Абзац третій частини першої та частина
третя ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
визначають, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави; прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

У рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено,
що інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств. Із врахуванням того, що
«інтереси держави» є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного
кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування» органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Враховуючи викладене, заступник
прокурора Оболонського району міста
Києва правомірно згідно діючого
законодавства звернувся до суду з
даною позовною заявою для захисту
інтересів держави в особі Київської
міської ради.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку із задоволенням позову судовий
збір покладається на відповідача та
підлягає стягненню з відповідача в
доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Внести зміни до п. 2.2 договору оренди
земельної ділянки від 02.10.2001,
укладеного між Київською міською радою
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ремовоч",
зареєстрованого Київським міським
управлінням земельних ресурсів, про що
зроблено запис від 06.12.2001 за № 78-6-00033 у
книзі записів державної реєстрації
договорів, виклавши його у такій
редакції:

"Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у розмірі 3 %
(три відсотки) від її грошової оцінки».

3.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремовоч" (04073, м. Київ,
вул. Фрунзе, 154, код 16401020) на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) грн. 00 коп.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 12.12.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова