ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 916/1590/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу ПП
"Аскор Плюс"на постановувід 30.10.2014 р.
Одеського апеляційного господарського
суду у справі№916/1590/14 господарського
суду Одеської областіза позовомПП
"Аскор Плюс"доДП "Адміністрація
морських портів України" в особі
Южненської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України"прозобов'язання
виконати умови договоруза зустрічним
позовомДП "Адміністрація морських
портів України" в особі Южненської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"доПП "Аскор Плюс"пророзірвання
договору та зобов'язання вчинити певні
діїза участюЗаступника прокурора
Одеської області; Прокурора
Чорноморської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Одеської областіпростягнення 283
293,95 грн.за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Нечитайло О.Є., дов. від
18.09.2014 б/н;

Генеральної прокуратури України: не
з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24.06.2014 (суддя О. Демешин),
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 30.10.2014 (судді М. Мирошниченко, В.
Головей, В. Шевченко), у задоволенні
первісного позову про зобов'язання
відповідача виконати умови договору
про надання послуг №59-П-ЮЖФ-13 від 17.10.2013
щодо укомплектування морського
плавкрану "Чорноморець-27" екіпажем та
надання послуг цим плавкраном,?
відмовлено з тих підстав, що саме
позивачем не виконувались свої
зобов'язання за цим договором (не
отримав дозволу на вихід плавкрану на
місце виконання робіт).

Зустрічний позов задоволено: договір
№59-П-ЮЖФ-13 від 17.10.2013 р. з додатковими
угодами №1 від 25.10.2013 р та №2 від 08.01.2014 р.
розірвано. ПП "Аскор Плюс" зобов'язано
забезпечити буксирування плавкрану
"Чорноморець-27" до причалу Южненської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України".

Позивач у касаційній скарзі просить
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 р. та
рішення господарського суду Одеської
області від 24.06.2014 скасувати частково ?
в частині задоволення зустрічного
позову та постановити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
зустрічного позову про розірвання
договору та зобов'язання вчинити певні
дії ? відмовити. Суди належним чином не
дослідили обставини справи.

ПП "Аскор-Плюс" не порушувало умов
договору. Відмова капітана Ялтинського
порту у видачі дозволу на вихід
плавкрану з порту, яка мала місце 19.04.2014,
була обумовлена форс-мажорними
обставинами, а саме, рішенням Державної
Ради Республіки Крим націоналізувати
державне майно України. Таким чином,
вина ПП "Аскор-Плюс" у вищевказаних
подіях відсутня. Оскаржувані судові
рішення не відповідають вимогам
ст.ст.614, 617 ЦК України, а також ст.129
Конституції України щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом та судом. Наслідки
форс-мажорних обставин суд поширив
лише на ДП "Адміністрація морських
портів України".

Суди помилково ототожнили поняття
"отримання дозволу на вихід судна з
порту" та "оформлення приходів та
виходів судна з порту", що суперечить
ст.ст.90, 91 Кодексу торгівельного
мореплавства України.

Суди надали неналежну правову оцінку
дійсним обставинам справи. Відповідно
до ст.50 КТМ України, мінімальний склад
екіпажу встановлюється у відповідному
порядку і для плавкрану він складав 10
осіб. Відповідач по первісному позову
змінив склад екіпажу до 3-х членів. У
відповідності до ст.91 КТМ України
порушення вимог щодо комплектування
екіпажу є безумовною підставою для
відмови у видачі дозволу на вихід судна
з порту. Отже, дії відповідача з
евакуації екіпажу свідчить про
прострочення виконання зобов'язання з
боку Южненської філії ДП
"Адміністрація морських портів
України", що виключає прострочення
виконання зобов'язання з боку ПП "Аскор
Плюс" з оформлення відходу плавкрану з
порту. Таким чином, оскаржувані судові
рішення прийняті з порушенням ч.4 ст.612,
651 ЦК України.

Зобов'язавши ПП "Аскор-Плюс" за власний
рахунок здійснити буксирування
самохідного морського плавкрану до
причалу адміністрації, суди порушили
вимоги ст.ст.223, 235 КТМ України. Капітан
буксируючого судна не має права
втручатися у внутрішньосуднове життя
судна, що буксирується. Це значить, що
плавкран повинен знаходиться під
управлінням екіпажу судновласника,
яким ПП "Аскор Плюс" не являється.

Екіпаж покинув судно на вимогу
керівництва ДП "Ялтинський морський
порт" у зв'язку з націоналізацією
плавкрану владою Республіки Крим,
внаслідок чого плавкран вибув з
володіння Южненської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України". В матеріалах справи
відсутні докази що плавкран
знаходиться у ПП "Аскор Плюс". Власник
майна повинен вирішувати питання
повернення спірного майна з тією
особою у якої воно знаходиться. Таким
чином, рішення суду в частині
зобов'язання ПП "Аскор Плюс" повернути
плавкран Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" на виконання договору сторін є
необґрунтованим належними доказами, що
є порушенням вимог ст.34, 84 ГПК України.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

У зв'язку з подіями що відбулись після
17.03.2014 р. на території Автономної
Республіки Крим і тимчасовою втратою
правового зв'язку з цією територію, ні у
суду першої інстанції, ні у суду
апеляційної інстанції не було і немає
можливості для повноти розгляду справи
витребувати у сторін спору та/або
зобов'язати сторони спору та
сторонніх осіб, які перебувають на
території Криму, в т.ч. у керівництва
Ялтинського порту, додаткові документи
(докази), в т.ч. судовий журнал та інші
судові документи плавкрану
„Чорноморець-27" та залучити до участі у
розгляді справи цих сторонніх осіб, в
т.ч. Ялтинський порт, а тому колегія
суддів апеляційної інстанції
розглядає спір на підстави наявних у
справі матеріалів (доказів) та наданих
сторонами суду апеляційної інстанції
додаткових доказів.

Матеріали справи свідчать, що згідно з
Свідоцтвом про право власності на
судно серії ПВ №003560 від 10.09.2013 року
Державному підприємству
„Адміністрація морських портів
України" належить кранове судно
„Чорноморець-27", ідентифікаційний
номер ІМО 8933734. (а.с.50-53).

17.10.2013 року між Підприємством (замовник)
та Адміністрацією в особі Южненської
філії ДП „ Адміністрація морських
портів України" (адміністрація
морського порту „Южний") був укладений
договір №59-П-ЮЖФ-13 про надання послуг
(далі Договір), з додатковими угодами №1
і №2 від 25.10.2013р. і від 08.01.2014 р.(а.с.10-15).

Відповідно до п.1.1. Договору
Адміністрація зобов'язалась надати
послуги самохідного морського
плавкрану „Чорноморець-27"
вантажопідйомністю 100 тон (надалі також
- послуги), а замовник - забезпечити
буксирування плавкрану, прийняти та
оплатити надані послуги на умовах,
передбачених цим Договором.

Характер вказаних послуг визначений
п.3.1 Договору, згідно якому
адміністрація надає послуги плавкрану
з будівництва та/або ремонту
гідротехнічних споруд на зовнішніх
рейдах, акваторіях та безпечних в
навігаційному відношенні пунктах
Кримського узбережжя в межах
територіальних вод України та району
плавання, встановленого у
класифікаційних документах плавкрану
відповідно до проекту виробництва
робіт (ПВР) за видами робіт згідно із
заявкою Замовника.

Згідно з п. 2.2.11. Договору, замовник
зобов'язався, зокрема: вчасно оформляти
приходи та відходи плавкрану в портах,
оплачувати внутрішнє та зовнішнє
лоцманське проведення плавкрану, а
також обслуговування Постами
регулювання рухом суден; оплачувати за
свій рахунок всі портові збори при
заходах плавкрану в усі порти при
виконанні заявлених замовником послуг,
а також всі інші збори під час
прямування плавкрану водними шляхами
та каналами.

Для виконання передбачених Договором
послуг адміністрація зобов'язалась,
зокрема, завчасно належним чином
(згідно з нормами судового
забезпечення та правилами
класифікаційного товариства)
спорядити плавкран і забезпечити його
всім необхідним для буксирування та
нормальної експлуатації (за винятком
паливно-мастильних матеріалів),
укомплектувати плавкран екіпажем
згідно із Свідоцтвом про мінімальний
склад екіпажу та утримувати його в
такому стані протягом часу
буксирування та надання послуг за цим
Договором, (абзацу 3 п. 2.1.1. Договору).

Пунктом 3.8. Договору встановлено, що
зміна вахти на плавкрані відбувається
згідно з графіком, затвердженим
капітаном та погодженим Замовником,
для забезпечення цілодобової роботи
плавкрану.

Пунктом 8.9 вказаного Договору
встановлено, що права та обов'язки
Адміністрації за цим Договором
виконуються відокремленим підрозділом
- Южненською філією ДП „Адміністрація
морських портів України"?
адміністрацією морського порту "Южний".

Підприємство прийняті на себе
зобов'язання частково виконало,
зокрема, за власний рахунок здійснило
буксирування плавкрану від причалу
адміністрації в порту Южний до
ремонтної бази ПАТ „Морський
індустріальний комплекс" у
Севастопольському порту, що
підтверджується наявними у справі
копіями договору №25/10/136 від 25.10.2013р. на
буксирування плавкрану
„Чорноморець-27" між ТОВ „Марін

Лайн" та Підприємством та акту здачі -
приймання робіт (послуг) від 10.11.2013р.
(а.с.16-18).

З листування Адміністрації та
Підприємства, також вбачається, що
після закінчення ремонту плавкрану
Адміністрація повідомила про це
Підприємство, а останнє своєчасно
подало заявку на надання послуг, яка
була підтверджена Адміністрацією,
забезпечивши плавкран
паливно-мастильними матеріалами в
необхідній кількості (а.с.19-21).

Факт виконання обома сторонами
договору вищевказаних дій (умов
договору) визнається представниками
сторін.

Підприємство у позові зазначає, що
Адміністрація у порушення умов
договору не укомплектувала плавкран
„Чорноморець-27" екіпажем, згідно із
свідоцтвом про мінімальний склад
екіпажу, а 28 березня 2014 року екіпаж
плавкрану разом із капітаном залишив
плавкран у повному складі, в результаті
чого плавкран залишився без
управління, знаходиться у простої та
не надає Підприємству послуги,
передбачені умовами Договору.

Згідно свідоцтва про мінімальний склад
екіпажу плавкрану „Чорноморець-27" його
склад повинен бути не менше 10 осіб.

Адміністрація згідно умов договору та
вимог вищезазначеного свідоцтва
забезпечила мінімальний склад екіпажу
плавкрану „Чорноморець-27" до 20.03.2014 р.

Зазначений висновок суд апеляційної
інстанції робить з того, що
Підприємство до цієї дати не
зверталась до Адміністрації з
претензіями щодо невідповідності
складу екіпажу.

Більш того матеріали справи свідчать,
що Підприємство 17.03.2014 р. гарантувало
Адміністрації безпеку плавкрану та
екіпажу не зважаючи на події які
відбулись 16.03.2014 р. в Криму. (а.с 119).

Плавкраном „Чорноморець-27" були
виконані передбачені умовами договору
роботи у лютому 2014 р., що свідчить про те
що плавкран до настання вищезазначених
подій був укомплектований
відповідачем екіпажем відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
договору.

З листування між Підприємством та
Адміністрацією вбачається, що 20.03.2014р.
Адміністрація залишила на плавкрані
лише 3-х членів екіпажу з посиланням на
загрозу безпеки життю та здоров'ю
екіпажу. 28 березня 2014 року решта
екіпажу плавкрану, що залишилась, разом
із капітаном покинули плавкран.

Матеріали справи свідчать, що
залишення екіпажем та капітаном
плавкарну 28.03.2014 р. відбулось не з
ініціативи Адміністрації або самого
екіпажу і капітана, а в примусовому
поряду у зв'язку з подіями які
відбулись в Автономній Республіки
Крим.

Невиконання Адміністрацією умов
договору, в частині зазначеній у позові
Підприємства, виникло не з вини
Адміністрації, а внаслідок
непереборної сили (форс-мажорних
обставин), а саме у зв'язку з прийняттям
керівництвом Автономної Республіки
Крим незаконного рішення про вихід зі
складу України, про вхід до складу
Російської Федерації, про
націоналізацію майна що належить на
праві власності України, яке
знаходиться на території Кримського
півострова, в результаті заволодінням
невідомими особами плавкраном
„Чорноморець-27" та видворенням
штатного складу екіпажу з плавкрану і
зайняття його сторонніми особами.

Прийняття незаконного рішення про
вихід зі складу України, про вхід до
складу Російської Федерації, про
націоналізацію майна що належить на
праві власності Україні, яке
знаходиться на території Кримського
півострова), крім наявних у справі
доказів, є загальновідомими і в силу
ст.35 ГПК України не підлягають
доказуванню.

Вищевказані форс-мажорні обставини
обумовили неможливість виконання
Адміністрацією умов договору про
порушення яких йдеться в первісному
позові.

Слід зазначити, що ці обставини існують
і по цей час і тому позовні вимоги
Підприємства про зобов'язання
Адміністрації виконати умови договору
є необґрунтованими і такими що в силу
форс-мажорних обставин не можуть бути
виконані Адміністрацією не з її вини.

Апеляційний суд дійшов висновку, що
місцевий суд обґрунтовано задовольнив
зустрічний позов Адміністрації, з
огляду на таке.

Наявні у справі докази підвереджують
факт нездійснення Підприємством
покладених на нього договором
обов'язків щодо оформлення виходу
плавкрану з порту, тобто Підприємство
дійсно порушило його умови щодо взятих
на себе вищевказаних зобов'язань (п.2.2.11
договору).

Зі змісту п. 2.2.11 Договору вбачається, що
Адміністрація надала Підприємству
повноваження бути її агентом щодо
оформлення входу та виходу з порту, а
тому Підприємство як агент
Адміністрації за договором, в цієї
частині повноважень, повинно було
здійснити це оформлення, що ним не було
зроблено.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Підприємство в період з
27.01.2014 р. (дата коли бункерування
плавкрану паливом згідно листа
Підприємства було здійснено) до 20.03.2014
р. (дата коли Адміністрація була
змушена зменшити склад екіпажу) мало
можливість здійснити ці дії
(оформлення виходу з порту) та
приступити до отримання послуг
передбачених умовами договору, однак
не виконала їх.

Доказів неможливості їх виконання у
вказаний період не з його вини або з
вини Адміністрації чи інших осіб
Підприємство у порушення приписів ст.33
ГПК України суду не надало.

Підприємство листом від 17.03.2014 р.
гарантувало Адміністрації безпеку
плавкрану та екіпажу, не зважаючи на
події які відбулись на території
Автономної республіки Крим 16.03.2014 р.,
тобто ввело Адміністрацію в оману щодо
виконання взятих на себе зобов'язань і
фактично позбавило Адміністрацію
можливості своєчасно вивести плавкран
з цієї території з метою захисту своєї
власності.

З наданої Адміністрацією до відзиву на
апеляційну скаргу копії позовної заяви
ДП "Ялтинський морський порт" до
Мінінфраструктури України та
Адміністрації про визнання права
власності на самохідний морський
плавкран "Чорноморець-27", вбачається що
Підприємство після настання
вищезазначених подій (прийняттям
керівництвом Автономної республіки
Крим незаконного рішення про вихід зі
складу України, про вхід до складу
Російської Федерації, про
націоналізацію майна що належить на
праві власності Україні, яке
знаходиться на території Кримського
півострова) та захвату плавкрану
сторонніми особами, уклало з ДП
"Ялтинський морський порт" договір на
здійснення послуг самохідного
морського плавкрану "Чорноморець-27" №34
від 29.04.2014 р., тобто у порушення умов
спірного договору фактично
відмовилось в односторонньому порядку
від виконання його умов і користується
цим плавкраном для своїх потреб без
оплати його послуг Адміністрації, що є
підставою для розірвання договору в
судовому порядку та зобов'язання
Підприємства здійснити дії
передбачені умовами договору у разі
його розірвання, що і просила
Адміністрація в зустрічній позовній
заяві.

Надані скаржником суду апеляційної
інстанції додаткові докази (копії: акту
про морський протест; Постанови
Державної ради республіки Крим "Про
незалежність Криму" від 17.03.2014 р.; листа
Республіканського комітету автономної
Республіки Крим по транспорту та
зв'язку; листа скаржника на адресу
керівника ДП "Ялтинський морський порт"
та листа ДП „Адміністрація морських
портів України", в особі Южненської
філії ДП „Адміністрація морських
портів України" на адресу керівника ДП
"Ялтинський морський порт") на
переконання колегії суддів лише
підтверджують факт неможливості
виконання Адміністрацією умов
договору з незалежних від неї причин,
однак не спростовують факт порушення
Підприємством умов договору.

Адміністрація в зустрічному позові
просила суд зобов'язати Підприємство
забезпечити безпечне буксирування
плавкрану „Чорноморець-27" до причалу
Адміністрації буксирами залученими
Підприємством за власний рахунок.
Судом апеляційної інстанції
встановлено, що вказаний плавкран
знаходиться у фактичному користуванні
скаржника на підставі укладеного між
скаржником та ДП "Ялтинський морський
порт" договором на здійснення послуг
самохідного морського плавкрану
"Чорноморець-27" №34 від 29.04.2014 р.

Доводи скаржника про те, що він не має
можливості здійснити буксирування
плакрану, оскільки Адміністрація не
забезпечила плавкран екіпажем,
апеляційний суд не прийняв до уваги,
оскільки питання щодо забезпечення
плавкрану командою (екіпажем) при
буксируванні при розірванні договору
не входять до предмету цього спору.

Ознайомившись з доводами касаційної
скарги, матеріалами справи, колегія
суддів зазначає наступне. Скарга
розглядається в межах рішень прийнятих
відносно зустрічного позову. Рішення
судів по первісному позову ПП "Аскор
Плюс" не оскаржує. Зустрічний позов
пред'явлений на підставі статей 526, 651, 907
ЦК України та статей 193, 124 ГК України що
регулюють загальні положення про
договір і порядок розірвання договору
про надання послуг. Останній може бути
розірвано, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах встановлених
Цивільним кодексом України, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Судами встановлено, що договором
сторін передбачений порядок
одностороннього дострокового
розірвання договору (п.8.4 договору). У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим про
що зазначено в ст.651 ЦК України. Після
закінчення терміну дії або
дострокового розірвання договору
замовник послуг плавкрану
зобов'язується забезпечити безпечне
буксирування плавкрану від місця
надання послуг до причалу
адміністрації буксирами, залученими
замовником за власний рахунок (п.2.2.4
договору).

ДП "Адміністрація морських портів
України" у зустрічній позовній заяві
вказало, що ПП "Аскор Плюс" своїм листом
від 19.03.2014 №47 сповістив адміністрацію
про розірвання договору (арк.32, 49). В
оскаржуваних судових рішеннях
відсутня правова оцінка цього листа та
обставин що в ньому зазначені. Суди не
з'ясували чи є на час подання позову у
сторін договірні відносини.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову суди дійшли висновку, що
залишення судна капітаном і екіпажем
відбулось у примусовому порядку у
зв'язку з подіями що відбулися в АР
Крим. Вихід зі складу України Криму та
вхід його до складу РФ, націоналізацією
майна що знаходилось на території
Кримського півострову суди визнали
форс-мажорними обставинами. Поряд з цим
суди не дослідили умови договору про
які домовились сторони у разі настання
форс-мажорних обставин (розділ VI
договору).

Особа, яка порушила зобов'язання, у
відповідності до ст.617 ЦК України,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Зважаючи на це, заслуговують на
увагу доводи скаржника про те, що суд
апеляційної інстанції належним чином
не дослідив обставини справи та надані
додаткові докази на підтвердження
відсутності вини відповідача по
зустрічному позову у невиконанні
договірних зобов'язань. Суд не
досліджував зміст постанови Державної
Ради Республіки Крим від 17.03.2014 р., листа
№48 від 19.03.2014 р., копії позовної заяви по
визнання права власності на спірний
плавкран та акту про морський протест,
вчинений нотаріусом 28.03.2014 р. (арк.126,
200-208).

Заслуговують на увагу доводи скаржника
що суди не з'ясували різницю між
"оформлення приходу та виходу судна з
порту" та "отримання дозволу капітана
порту на вихід судна". Відповідно до
ст.91 КТМ України дозвіл капітана порту
на вихід судна з порту отримує кожне
судно.

Судом апеляційної інстанції не
з'ясовано чи може ПП "Аскор Плюс" за
наявності форс-мажорних обставин
виконати умови п.2.2.4 договору про
розірвання якого заявлений зустрічний
позов. Можливо, захист права власності
на морське судно необхідно
здійснювати, керуючись вимогами
Кодексу морського мореплавства з
особою, що вважає себе власником цього
судна.

На підставі викладеного колегія
суддів дійшла висновку, що в порушення
вимог ст.43 ГПК України, апеляційний суд
не дослідив додаткові докази,
представлені в апеляційну інстанцію та
не з'ясував обставини що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Порушення норм матеріального та
процесуального права є підставою для
скасування оскаржуваного судового
акту. Оскільки суд апеляційної
інстанції прийняв до розгляду
додаткові докази і належним чином їх не
дослідив, то справа повертається на
повторний розгляд до цього суду.

При повторному розгляді справи
необхідно усунути зазначені порушення,
ретельно та об'єктивно дослідити
докази надані сторонами та обставини
справи.

До спірних відносин поряд з загальними
нормами права, застосувати норми
Кодексу торгівельного мореплавства
України. В залежності від
встановленого у справі прийняти
законне та обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 1115 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, - Вищий
господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП "Аскор Плюс" ?
задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014
скасувати в частині задоволення
зустрічного позову і в цій частині
направити справу на новий розгляд до
Одеського апеляційного господарського
суду.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун