ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.14 Справа № 904/8703/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕДГАРАНТ", м. Київ

до Державної установи "Інститут
ГАСТРОЕНТЕРОЛОГІЇ Національної
академії медичних наук України", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 6018192, 12 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Гичко М.В. - представник за
дов. б/н від 15.11.14

від відповідача: Бойко Г.В.- представник
за дов. № 01-61/409 від 23.06.14

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Медгарант"
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Державної установи "Інститут
гастроентерології Національної
академії медичних наук України" про
стягнення 5095340 грн. основного боргу,
788301, 48 грн. інфляційних втрат, 134550, 64 грн.
трьох відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором № КЕ-100913 від
19.09.2013 в частині повної та своєчасної
оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 11.11.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 08.12.2014.

04.12.2014 через канцелярію Господарського
суду Дніпропетровської області від
відповідача надійшов відзив на позов, в
якому він заперечує проти задоволення
позовних вимог, оскільки при укладанні
договору сторони погодили, що оплата за
поставлений товар здійснюється за
наявності бюджетних асигнувань, у той
час як у відповідача відсутні бюджетні
асигнування на оплату товару купленого
за державні кошти.

У судовому засіданні 08.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Меднарант» (далі -
позивач, виконавець) та Державною
установою "Інститут
гастроенетерології Національної
академії медичних наук України" (далі -
відповідач, замовник) був укладений
договір № ЕК-100913 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору учасник
зобов'язується у 2013 році поставити
замовникові товари, зазначені в
специфікації (додаток № 1 до договору),
а замовник - прийняти і оплатити такі
товари.

Згідно з п. 1.2 договору найменування
товару - устаткування радіологічне,
електромедичне та електротерапевтичне
устаткування (лот № 1 - цифровий
рентгенодіагностичний комплекс на 3
робочих місця, лот № 2 -
рентгенодіагностичний хірургічний
апарат) - код 26.60.1. Кількість товарів - 2
найменування згідно зі специфікацією.

Ціна (сума) цього договору становить
4762000 грн., без ПДВ (п. 3.1 договору).

Замовник зобов'язаний оплатити
постачальнику за отриманий товар.
підтверджений видатковою накладною (п.
4.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору оплата
товару здійснюється у разі наявності
та в межах відповідних бюджетних
асигнувань.

Згідно з п. 5.2 договору товар вважається
переданим учасником і прийнятий
замовником по кількості і якості з
моменту фактичного отримання
відповідно до товарно-транспортної
накладної та встановлення товару
згідно умов договору.

Цей договір набирає чинності з дати
підписання і діє до 31.12.2013, але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх обов'язків.

На виконання умов договору, позивач
поставив. а відповідач прийняв на
підставі довіреності № 295 від 02.12.2013
(арк. с. 18), товар на суму 4762000 грн.
відповідно до видаткової накладної від
04.12.2013 № MG1/-00872 та акту
приймання-передачі обладнання від
04.12.2013 № MG1/-00872, підписаних обома
сторонами та скріплених печатками
підприємств (арк. с. 16-17).

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2014 у
справі № 904/5124/14 зобов'язано
Державну установу "Інститут
гастроентерології Національної
академії медичних наук України"
укласти додаткову угоду № 4 від 01.04.2014,
якою внести наступні зміни до договору
№ КЕ-100913 від 19.09.2013:

1. Викласти п. 3.1. Розділу III Договору №
КЕ-100913 від 19.09.2013 року в наступній
редакції:

« 3.1 Загальна вартість товару за цим
договором становить 4762000,00 (чотири
мільйони сімсот шістдесят дві тисячі
гривень 00 коп.) грн. Крім сплати
загальної вартості товару за цим
договору замовник зобов'язується
перерахувати виконавцю ПДВ 7 % в розмірі
333 340,00 (триста тридцять три тисячі
триста сорок гривень 00 коп.) грн.
Загальна сума Договору становить 5095340,00
(п'ять мільйонів дев'яносто п'ять тисяч
триста сорок гривень 00 коп.) грн.»

Зазначеним рішенням внесено зміни до
додатку № 1 до договору № КЕ-100913 від
19.09.2013 - специфікації в частині
визначення ціни за одиницю товару
разом з ПДВ 7 %.

Також, вищезазначеним рішенням
встановлено строк набрання чинності
додаткової угоди № 4 від 01.04.2014 до
договору від 19.09.2013 № КЕ-100913 з 01 квітня
2014 року (арк. с. 82-87).

Відповідно до ч. 2 ст. 187 Господарського
суду України день набрання чинності
рішенням суду, яким вирішено питання
щодо переддоговірного спору,
вважається днем укладення
відповідного господарського договору,
якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України у
спорі, що виник при укладанні або зміні
договору, в резолютивній частині
вказується рішення з кожної спірної
умови договору, а у спорі про
спонукання укласти договір-умови, на
яких сторони зобов'язані укласти
договір, з посиланням на поданий
позивачем проект договору.

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території.

Відповідач вартість поставленого
товару не сплатив, у зв'язку з чим, з
урахуванням рішення у справі № 9045124/14
від 23.09.2014, у нього утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 5095340 грн. ( з урахуванням ПДВ 7 %).

Суд встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини поставки.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з приписами ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином
відповідно до закону та договору.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
видатковою накладною та не надано
доказів повної оплати або повернення
переданого товару на суму 5095340 грн., а
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Господарський суд не приймає до уваги
твердження відповідача, викладені у
відзиві на позов щодо того, що при
укладанні договору сторони погодили,
що оплата за поставлений товар
здійснюється за наявності бюджетних
асигнувань, у той час як у відповідача
відсутні бюджетні асигнування на
оплату товару купленого за державні
кошти відповідно до договору від 19.09.2013
№ КЕ-100913 з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 9
Конституції України, статті 19 Закону
України "Про міжнародні договори
України" і статті 4 ГПК України,
господарські суди у процесі здійснення
правосуддя мають за відповідними
правилами керуватися нормами
міжнародних договорів, ратифікованих
законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції,
протоколів до неї та прийняттям
Верховною Радою України Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" господарським судам у
здійсненні судочинства зі справ,
віднесених до їх підвідомчості, слід
застосовувати судові рішення та ухвали
Європейського суду з прав людини з
будь-якої справи, що перебувала в його
провадженні (абзац 3 пункт другий
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 18.11.2003
№ 01-8/1427 "Про Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
та юрисдикцію Європейського суду з
прав людини" із відповідними змінами,
внесеними інформаційним листом Вищого
господарського суду України від 24.07.2008
№ 01-8/451 "Про внесення змін до
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 18.11.2003
№ 01-8/1427 "Про Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
та юрисдикцію Європейського суду з
прав людини»).

Європейським судом з прав людини у
рішеннях у справі „Терем ЛТД, Чечеткін
та Юліус проти України" (від 18.10.2005) та у
справі „Бакалов проти України" (від
30.11.2004) зазначено, що відсутність
бюджетного фінансування (бюджетних
коштів) не є виправданням
бездіяльності.

Про помилковість позиції відповідача
про те, що відсутність бюджетного
асигнування є підставою для звільнення
від виконання грошового зобов'язання,
викладено також у постанові Верховного
Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446
та постанові Вищого господарського
суду України від 27.10.2011 у справі № 11/446.

Враховуючи вищевикладене, суд не
приймає до уваги та відхиляє
заперечення відповідача, оскільки на
підставі частини другої статті 617 ЦК
України, частини другої статті 218 ГК
України та наведених рішень
Європейського суду з прав людини
відсутність бюджетних коштів,
передбачених у видатках Державного
бюджету України на відповідний рік, не
виправдовує бездіяльність органу
державної влади і не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до пунктів 2-4 частини 2
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом. Судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободі в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані три відсотки
річних в сумі 134550, 64 грн. за період з
05.12.2013 по 30.09.2014 та інфляційні втрати у
сумі 788301, 48 грн. за період з 05.12.2013 по
30.09.2014.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги
повністю, а саме три відсотки річних у
розмірі 134550, 64 грн. та інфляційні втрати
у сумі 788301, 48 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача, а саме у розмірі 73080 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медгарант» (02068. м.
Київ, вул. Ревуцького. буд. 18, кв. 94,
ідентифікаційний код 32157279) на користь
Держаної установи "Інститут
гастроентерології Національної
академії медичних наук України" (49074, м.
Дніпропетровськ, просп. Газети "Правда",
96, ідентифікаційний код 02011781) основний
борг у розмірі 5095340 грн., три відсотки
річних у розмірі 134550, 64 грн., інфляційні
втрати у сумі 788301, 48 грн. та 730810 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 15.12.2014

Суддя В.І. Ярошенко