ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р.
Справа № 917/1807/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа Крівіч А.О.

за участі представників сторін:

позивача - Крамаренко В.В., за
довіреністю №8 від 19.12.2013 року

відповідача - Гусаренко О.М., за
довіреністю №27/1 від 10.05.2010 року,

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача (вх. №3887 П/1-42) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 16.10.14 у справі № 917/1807/14

за позовом Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради, м. Лубни, Полтавська область,

до Приватного підприємства "Лубенський
хлібозавод" м. Лубни, Полтавська
область,

про стягнення 28 358,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду
Полтавської області від 16 жовтня 2014
року (суддя Плотницька Н.Б.) припинено
провадження у справі в частині
стягнення 8 453,98 грн. основного боргу.
Позов задовольнено частково. Стягнуто
з Приватного підприємства "Лубенський
хлібзавод", вул. Радянська, 54/2, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500 () на користь
Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради, вул. Авіаторська, 52, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500 () 5 077,61 грн. основного
боргу, 4 252,57 грн. пені та 1 145,73 грн.
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті даного рішення, просить
його скасувати.

10 грудня 2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх.№12058).

У судове засідання, яке відбулось 10
грудня 2014 року з'явились належні
представники сторін.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів встановила наступні обставини
справи.

01.01.2014 між Комунальним підприємством
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради (далі - Позивач, Виконавець) та
Приватним підприємством "Лубенський
хлібзавод" (далі - Відповідач, Споживач)
було укладено договір про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення №104 (далі - Договір),
відповідно до якого Виконавець
зобов'язується надавати Споживачеві
вчасно та відповідної якості послуги з
водопостачання та водовідведення, а
Споживач зобов'язується своєчасно
здійснювати оплату за споживання та
користування послугами за
встановленими тарифами у строках і на
умовах, передбачених Договором. Крім
того, сторони Договору узгодили
наступне:

- тарифи на послуги водопостачання та
водовідведення (п. 3 Договору);

- плата за надані послуги справляється
згідно отриманих рахунків відповідно
до показань засобів обліку та
проводиться на протязі 5 банківських
днів після отримання рахунку, але не
пізніше 25-го числа розрахункового
місяця (п. 4, 8 Договору);

- об'єм стічних вод, що надходить до
систем водовідведення Виконавця,
визначається за показниками приладів і
засобів обліку стічних вод, а при їх
відсутності визначається за кількістю
питної води, що надходить із систем
централізованого водопостачання та
інших джерел водопостачання, а також
відповідно до п. 4.10 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила)
щодо визначення обсягів дощових, талих
стічних вод, що потрапили до системи
каналізації з площі території, яка
визначена у додатку №4 до Договору (п.13.1
Договору);

- за несвоєчасні розрахунки за спожиті
послуги Споживач сплачує пеню в
розмірі 1% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення (п.
18.4 Договору);

- сторонами Договору досягнуто згоди,
що площа, з якої здійснюється скид
дощових та талих вод, складає 0,168 га (п. 5
додатку №4 до Договору).

Позивачем відповідно до укладеного з
Полтавським обласним центром з
гідрометеорології договору від 08.12.2013
№8 отримано дані про кількість опадів у
січні-липні 2014 року (а.с. 13-19). Виходячи з
отриманих даних та враховуючи вимоги
чинного законодавства, Позивач
нараховував Відповідачу вартість
послуг з водовідведення дощових
(снігових) та поливно-миєчних стічних
вод в період дії договору.

Відповідач не в повній мірі виконував
взяті на себе зобов'язання, зокрема,
сплачував за надані послуги з
водопостачання за січень-квітень 2014
року, за водовідведення за січень-лютий
2014 року та частково за березень-квітень
2014 року (за виключенням відведення
дощових та талих вод).

З травня 2014 року Відповідач взагалі
припинив оплату послуг Позивача,
внаслідок чого, на думку позивача,
утворилась загальна заборгованість по
Договору за період березень-липень 2014
року в сумі 13 531,59 грн.

При цьому Позивач зазначив, що в
результаті планової виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Позивача, проведеної
Держфінінспекцією відповідно до п.3.3.4.1
Плану роботи, було встановлено, що
площа, з якої Відповідачем
здійснюється скид дощових та талих вод,
становить 0,45 га замість 0,168 га,
зазначених у підписаному сторонами
додатку №4 до Договору. У зв'язку із цим,
керуючись статтею 15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
приписами Держфінінспекції, Позивач
виставляв Відповідачу рахунки на
оплату відведення дощових та талих вод
з площі 0,45 га. Розмір відповідних
донарахувань різниці між договірним
об'ємом та приписами Держфінінспекції
становить 10 574,80 грн. за січень-липень 2014
року.

Крім того, Позивачем у позовній заяві
нараховано Відповідачу пеню за
несвоєчасну оплату наданих послуг з
водопостачання та водовідведення (без
врахування вартості відведення
дощових (снігових) та поливо-миєчних
стічних вод) у розмірі 4 252,57 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області з огляду на
доведеність факту заборгованості за
відповідачем та враховуючи часткове її
погашення вже під час судового
розгляду, було стягнуто 5 077,61 грн.
основного боргу, в іншій його частині
провадження припинено. В частині
позовних вимог щодо донарахованих за
вимогою Держфінінспекції сум за
послуги водовідведення дощових та
талих вод за січень-липень 2014 року на
загальну суму 10 574,80 грн. судом першої
інстанції було відмовлено з мотивів не
передбачення такого обов'язку
договором. Одночасно судом було
задоволено позовні вимоги щодо
стягнення 4 252,57 грн. пені.

Не погоджуючись з таким висновком суду,
відповідач в обґрунтуванні
апеляційної скарги наголошує на
недоведеності позовних вимог в частині
визначення суми боргу, з огляду на
різницю сум необхідних для сплати за
надані послуги позивача, які містяться
в рахунку на оплату позивача за
березень місяць №1529 від 21.03.2014 року (462,32
грн.); квітень місяць №2196 від 23.04.2014 року
(3572,88 грн.), за травень місяць №2766 від
22.05.2014 року (3143,07 грн.); за червень місяць
№3339 від 23.06.2014 року (4155,14 грн.) за липень
місяць №3913 від 22.07.2014 року (4790,04 грн.) та
сумами розрахунку до позову за
березень (563,27 грн.), за квітень (1173,65
грн.), за травень (1551,57 грн.), за червень
(1778,64 грн.), акцентуючи увагу на
недоведеності заборгованості
визначеній позивачем у розмірі 563,27
грн., з огляду на відсутність доказів
необхідності такої сплати. Крім того,
відповідачем зазначається про
недоцільність, з огляду на положення ч.4
статті 612, статті 613, ч.1 ст.614 Цивільного
Кодексу України, п.2 статті 193 ГПК
України, стягнення з нього суми пені,
враховуючи відсутність їх вини у
неналежному виконанні зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, враховуючи наступні обставини.

Як було встановлено судовою колегією
раніше, 01.01.2014 між Комунальним
підприємством "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради) та Приватним
підприємством "Лубенський хлібзавод"
було укладено договір про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення №104

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Сторонами договору, в положенні пункту
1, було визначено предмет
договору-зобов'язання виконавцем
надавати Споживачеві вчасно та
відповідної якості послуги з
водопостачання та водовідведення, та
зобов'язання споживача своєчасно
здійснювати оплату за споживання та
користування послугами за
встановленими тарифами у строках і на
умовах, передбачених Договором

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено законом або
договором.

Положенням пунктів 4, 8 Договору,
сторони погодили, що плата за надані
послуги справляється згідно отриманих
рахунків відповідно до показань
засобів обліку та проводиться на
протязі 5 банківських днів після
отримання рахунку, але не пізніше 25-го
числа розрахункового місяця.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції, відповідачем було сплачено
частину основної заборгованості, а
саме оплачено послуги з водопостачання
та водовідведення (без врахування
вартості відведення дощових (снігових)
та поливо-миєчних стічних вод) за
травень-липень 2014 року на загальну суму
8 453,98 грн. (платіжні доручення в
матеріалах справи) в наслідок чого
провадження у справі в цій частині було
припинено.

Оскільки в матеріалах справи наявні
відповідні платіжні доручення на
підтвердження оплати, спір в цій
частині відсутній, такий правовий
висновок суду повністю відповідає
вимогам чинного законодавства та є
правомірним.

Переглядаючи рішення в частині
стягнення з приватного підприємства
"Лубенський хлібзавод" вартості
спожитих послуг за відведення дощових
(снігових) та поливо-миєчних стічних
вод в сумі 5 077,61 грн. колегія суддів не
вбачає причин для його скасування, з
огляду на наступне.

Так матеріали справи містять
відповідні рахунки позивача за квітень
місяць №2196 від 23.04.2014 року (3572,88 грн.), за
травень місяць №2766 від 22.05.2014 року (3143,07
грн.); за червень місяць №3339 від 23.06.2014
року (4155,14 грн.) за липень місяць №3913 від
22.07.2014 року (4790,04 грн.) на виконання
договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення №104

Також позивач додав до позовної заяви
детальний розрахунок до позову по
кожній з наданих послуг, де за послуги
за відведення дощових (снігових) та
поливо-миєчних стічних вод нараховані
наступні суми: за березень (563,27 грн.), за
квітень (1173,65 грн.), за травень (1551,57 грн.),
за червень (1778,64 грн.), всього на суму 5
077,61 грн

Перевіривши зазначений розрахунок
судом встановлена його повна
відповідність умовам Договору та
вимогам Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України.

При цьому, в судовому засіданні, при
перегляді справи судом апеляційної
інстанції представник позивача
погодилась з правильністю розрахунку
суми позову доданого позивачем до
позовної заяви та визнала його. Не
оспорювала факту отримання та
споживання вищезазначених комунальних
послуг.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цьогоКодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Положеннями ст. 527 ЦК України
передбачено обов'язок боржника
виконати своє зобов'язання.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, як вбачається з матеріалів справи
позивач на виконання умов договору про
надання послуг з водопостачання та
водовідведення №104 в повному обсязі та
належно виконав свої зобов'язання
перед відповідачем, надавши йому
послуги з відведення дощових
(снігових) та поливо-миєчних стічних
вод за березень, квітень, червень та
липень 2014 року на суму 5 077,61 грн., однак
відповідач такі послуги не оплатив в
наслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем на
вищевказану суму.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком
господарського суду Полтавської
області щодо наявності правових
підстав у позивача для стягнення
недоплаченої суми за надані послуги
відповідно до умов договором про
надання послуг з водопостачання та
водовідведення №104.

Твердження відповідача щодо
недоведеності позовних вимог з огляду
на різницю сум нарахованих для сплати
за надані послуги позивача, які
містяться в рахунку на оплату позивача
за березень місяць №1529 від 21.03.2014 року;
квітень місяць №2196від 23.04.2014, за
травень місяць №2766 від 22.05.2014 року; за
червень місяць №3339 від 23.06.2014 року; за
липень місяць №3913 від 22.07.2014 року та
сумами розрахунку до позову за
аналогічний період, колегією суддів
сприймається як необґрунтоване,
враховуючи безпосереднє право
позивача на самостійне визначення суми
стягнення в межах існуючої
заборгованості.

Щодо безпідставного, як на думку
відповідача стягнення заборгованості
за березень в сумі 563,27грн. з причини
відсутності в матеріалах справи
відповідного рахунку за березень,
судова колегія вважає таке твердження
юридично неспроможним з причини
помилкової оцінки відповідачем
правового значення наявності такого
рахунку у справі. Суд при перевірці
суми стягнення за відповідний місяць
не обмежений тільки наявністю рахунку
за відповідний місяць, а може
використовувати й інші наявні у справі
доказі. Таким належним та допустимим
доказом може бути і розрахунок сум
стягнення, доданий до позовної заяви.

При цьому факт наявності або
відсутності надісланого відповідачеві
рахунку за відповідний місяць може
тільки свідчити про наявність або
відсутність вини боржника у
своєчасному невиконанні зобов'язання,
а ні як не може бути підставою для
звільнення його від сплати за надані та
спожиті послуги.

У зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
5 077,61 грн. основного боргу за відведення
дощових (снігових) та поливо-миєчних
стічних вод, судова колегія вважає
правильним та правомірним.

Одночасно судом першої інстанції було
задоволено позовні вимоги щодо
стягнення 4 252,57 грн. пені.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в
цій частині, судом першої інстанції не
були враховані наступні обставини.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), тому, згідно зі
ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно з пунктом п. 18.4 Договору за
несвоєчасні розрахунки за спожиті
послуги споживач сплачує пеню в
розмірі 1% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення .

Положенням пункта 4, 8 Договору, сторони
погодили, що плата за надані послуги
справляється згідно отриманих
рахунків відповідно до показань
засобів обліку та проводиться на
протязі 5 банківських днів після
отримання рахунку, але не пізніше 25-го
числа розрахункового місяця.

Отже, обов'язок вчасної сплати за
надані послуги з водовідведення
пов'язується з фактом отримання
боржником рахунку з відображенням
достовірної суми, розрахованої
відповідно до показань засобів обліку.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Обов'язковою підставою стягнення з
відповідача пені за порушення
зобов'язання, є наявність вини з боку
відповідача. При цьому, обов'язок
доказування відсутності вини у
неналежному виконанні зобов'язання
лежить на відповідачеві.

Як зазначалося вище позивачем були
надіслані на адресу відповідача
наступні рахунки: за квітень місяць
№2196 від 23.04.2014 року (3572,88 грн.), за
травень місяць №2766 від 22.05.2014 року(3143,07
грн.); за червень місяць №3339 від 23.06.2014
року(4155,14 грн.) за липень місяць №3913 від
22.07.2014 року(4790,04 грн.)

В той же час розрахунок наданий до
позову, який перевірений судом,
визнається відповідачем, є
обґрунтованим та не викликає сумнівів
у його правильності містить інші
числові показники суми боргу по
кожному місяцю. Так відповідно до
розрахунку, нарахована заборгованість
відповідача за березень, за квітень, за
травень, за червень, за липень складає 5
077,61 грн.

Отже, відповідач з вини позивача,
отримав рахунки з невірно зазначеною
сумою оплати, що в свою чергу зумовило
для відповідача неможливість
виконання зобов'язання з оплати послуг
відведення дощових (снігових) та
поливо-миєчних стічних вод в розмірі і
в строки передбачені Договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи приватне підприємство
"Лубенський хлібозавод" отримуючи
завищені рахунки на оплату, листами від
21.07.2014 року та 29.08.2014 року неодноразово
зверталось до позивача з проханням
надання розрахунку такої суми. Проте
така вимога, незважаючи на її
правомірність, не була задоволена
позивачем.

В той же час, зазначене прохання, з
посиланням на неможливість такої
реалізації, повністю ігнорувалось
позивачем.

Приймаючи до уваги факт відсутності
вини відповідача, що в свою чергу
виключає застосування до останнього
неустойки, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Одночасно, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком
господарського суду Полтавської
області в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
донарахованих за вимогою
Держфінінспекції сум за послуги
водовідведення дощових та талих вод за
січень-липень 2014 року на загальну суму
10 574,80 грн. з тих мотивів, що такий
обов'язок договором не передбачений.
Доцільним вбачається твердження суду,
що доводи позивача з посиланням на
статтю 15 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" є
неправомірними, оскільки в ній
зазначено, що вимоги службових осіб
державної фінансової інспекції є
обов'язковими для виконання службовими
особами суб'єктів, що ревізуються, а
Відповідач до таких суб'єктів не
належить. Доказів, що свідчать про
внесення змін до додатку №4 до Договору
стосовно площі, з якої Відповідачем
здійснюється скид дощових та талих вод,
Позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що
господарським судом першої інстанції
було неправомірно стягнуто з
відповідача пеню сумі 4 252,57 грн., у
зв'язку з чим колегія суддів знаходить
підстави для часткового задоволення
апеляційної скарги відповідача та
скасування рішення в цій частині з
прийняттям нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове
задоволення позову, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
стягнути з відповідача за подання
позовної заяви 273,96 грн, стягнути з
позивача на користь відповідача 497,12
грн. грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 2
статті 103, пунктами 3, 4 частини 1 статті
104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Лубенський хлібозавод"
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Полтавської області від 16.10.14 у справі
№ 917/1807/14 скасувати в частині стягнення
пені в розмірі 4 252,57 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення пені в розмірі 4 252,57
грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Приватного підприємства
"Лубенський хлібзавод", вул. Радянська,
54/2, м. Лубни, Лубенський район,
Полтавська область, 37500 () на користь Комунального
підприємства "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради, вул.
Авіаторська, 52, м. Лубни, Лубенський
район, Полтавська область, 37500 () судові витрати за подання
позовної заяви в розмірі 273,96 грн.

Стягнути з Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради, вул. Авіаторська, 52, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500 () на користь
Приватного підприємства "Лубенський
хлібзавод", вул. Радянська, 54/2, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500 () судові витрати за
подання апеляційної скарги в розмірі
497,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 12.12.14

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.