ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 910/10314/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Черкащенка М.М.
Нєсвєтової Н.М. Палія В.В.розглянувши
касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014у
справі№910/10314/14за позовомПриватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах"до1.Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" 2.Черкаського
обласного комунального підприємства
"Фармація"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів: Литвин Юрій
Павлович простягнення 37 674,54 грн.за
участю представників сторін

від позивача: Хитрова Л.В. - за
довіреністю;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інгосстрах" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення суми страхового
відшкодування з Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" в розмірі 37 174,54 грн
та з Черкаського обласного
комунального підприємства "Фармація" у
розмірі 500,00 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 у справі № 910/10314/14 позов
задоволено частково, стягнуто з ПАТ
"Страхова компанія "Провідна" на
користь ПАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах" страхове відшкодування в
сумі 18 337,27 грн. та судовий збір у
розмірі 901, 26 грн, стягнуто з ЧО КП
"Фармація" шкоду в порядку регресу в
сумі 500 грн. та судовий збір у розмірі
24,53 грн., в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд
міста Києва виходив з вини обох
учасників ДТП, а тому, прийшов до
висновку, що розмір страхового
відшкодування має становити 50%.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2014 змінено, стягнуто з ПАТ "Страхова
компанія "Провідна" на користь ПАТ
"Страхова компанія "Інгосстрах"
страхове відшкодування в сумі 15 243, 31
грн. та витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 491, 96 грн., припинено
провадження у справі в частині
стягнення з ПАТ "Страхова компанія
"Провідна" страхового відшкодування в
сумі 15 522,31 грн., у задоволенні решти
позовних вимог до ПАТ "Страхова
компанія "Провідна" відмовлено,
стягнуто з ЧО КП "Фармація" на користь
ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах"
франшизу в сумі 500 грн. та витрати по
сплаті судового збору в сумі 24,25 грн.,
стягнуто з ПАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах" на користь ПАТ "Страхова
компанія "Провідна" витрати по сплаті
судового збору в сумі 155,40 грн.

Змінюючи рішення місцевого
господарського суду, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що під час
розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем 1 в рахунок
оплати спірного страхового
відшкодування перераховано позивачу 15
522,31 грн.(копія платіжного доручення №
0034466 від 25.07.2014) та, що особа, яка
виконувала роботи по ремонту
пошкодженого автомобіля не
зареєстрована як платник ПДВ, а тому,
страхове відшкодування, на стягнення
якого має право позивач, має бути
виплачено без урахування суми ПДВ.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою апеляційного суду позивач
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого господарського суду України, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 в
частині відмови у стягненні суми ПДВ по
страховому відшкодуванню в розмірі 6408,
92 грн. та в цій частині прийняти нове
рішення про стягнення з ПАТ "Страхова
компанія "Провідна" на користь позивача
вищезазначеної суми ПДВ.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
26.04.2007 ЗАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах", правонаступником якого є
позивач, як страховик та Добжанський
В.Г. як страхувальник, уклали договір
страхування наземного транспорту №
СSRКАК00000179, згідно умов якого позивач
зобов'язався в разі настання
страхового випадку здійснити страхове
відшкодування страхувальнику або
вигодонабувачу ("ПриватБанк"), а
страхувальник зобов'язався своєчасно
оплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови правил
страхування (п.4.2). Об'єктом страхування
за цим договором є майнові інтереси,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом:
автомобілем Hyundai Accent, державний
номерний знак СА 2497 АК (п.5.1).

Як встановлено постановою
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 22.03.2013 у справі №712/2863/13-п,
провадження № 3/712/602/13, 04.03.2013 о 12 годині
50 хвилин біля будинку № 171 по вул.
Смілянській в м. Черкаси сталась
дорожньо-транспортна пригода
(зіткнення автомобілів) за участю
автомобіля під керуванням
Добжанського В. Г. та автомобіля "Санг
Йонг Корандо" ( державний номерний знак
СА 7333 ВН) під керуванням третьої особи.

В результаті ДТП пошкоджено
застрахований позивачем автомобіль.

Згідно Висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 46
(далі Звіт) від 18.03.2013 сума матеріальних
збитків, нанесених власнику автомобіля
в результаті його пошкодження при ДТП,
з урахуванням 20% ПДВ дорівнює 38 453,54 грн.

Листом № Є.СS.0.0.0.0/18-3880 від 27.03.2013 ПАТ
"Комерційний банк "ПриватБанк", як
вигодонабувач, звернувся до позивача з
вимогою здійснити виплату спірного
страхового відшкодування з метою
відновлювального ремонту автомобіля
на рахунок СТО за визначеними в листі
реквізитами.

У страховому акті № И-1050 від 29.03.2013
вирішено виплату спірного страхового
відшкодування згідно заяви
вигодонабувача здійснити на рахунок
СТО, до виплати в якості страхового
відшкодування призначено 37674,54 грн. з
урахуванням 779 грн. франшизи за
договором щодо збитків, завданих ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи,
страхове відшкодування в сумі 37 674,54
грн. було перераховано позивачем ФОП
Ганицькому О.В. (особі, яка здійснювала
ремонт автомобіля), що підтверджується
платіжним дорученням № 1098 від 01.04.2013 та
меморіальним ордером №вор3-2 від 02.04.2013.

Згідно постанови Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05.04.2013 у
справі № 712/2868/13-п, провадження № 3/712/605/13
винуватцем дорожньо-транспортної
пригоди, внаслідок якої пошкоджено
автомобіль, визнано третю особу -
Литвина Ю.П., який є працівником ЧО КП
"Фармація", цивільно-правова
відповідальність якого застрахована у
ПАТ"Страхова компанія "Провідна",
згідно Полісу № АВ 8655528.

25.07.2013 позивач звернувся до відповідача
1 з претензією про відшкодування
збитків в порядку регресу № 25-07/02-04, в
якій просив в добровільному порядку
перерахувати 37 674,54 грн. в рахунок
виплаченого страхового відшкодування
за вказаними позивачем реквізитами,
але відповідач 1 на претензію не
відповів та спірне страхове
відшкодування позивачу не перерахував,
що стало причиною звернення позивача з
позовом до суду.

Предметом касаційного оскарження у
даній справі є постанова суду
апеляційної інстанції в частині
відмови у стягненні суми ПДВ по
страховому відшкодуванню в розмірі 6408,
92 грн.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.36.4 ст.36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" п.41.1 ст.41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Договір страхування - це письмова угода
між страхувальником і страховиком,
згідно з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.ст.2,4,8 ч.ч.1,16 ст.9, ч.1 ст.16
Закону України "Про страхування"
страховиками визнаються фінансові
установи, які створені у формі
акціонерних, повних, командитних
товариств або товариств з додатковою
відповідальністю згідно з Законом
України "Про господарські товариства" з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом, а також
одержали у встановленому порядку
ліцензію на здійснення страхової
діяльності.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно з п.196.1.3 ст.196 Податкового
кодексу України не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з надання послуг із
страхування, співстрахування або
перестрахування особами, які мають
ліцензію на здійснення страхової
діяльності відповідно до закону, а
також пов'язаних з такою діяльністю
послуг страхових (перестрахових)
брокерів та страхових агентів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Виходячи з системного аналізу змісту
вищенаведених норм законодавства всі
операції з надання послуг із
страхування, в тому числі пов'язані з
оплатою страхових послуг
страхувальником на користь страховика
та компенсацією останнім збитків,
понесених потерпілим при настанні
страхового випадку, не є об'єктом
оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за
загальним правилом, як при визначенні
розміру страхових платежів, так і при
визначенні розміру матеріального
збитку чи страхової виплати,
підлягаючої до відшкодування
страхувальнику чи безпосередньо
потерпілій особі (п.36.4 ст.36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"), податок на додану вартість не
нараховується, окремим рядком не
виділяється та страховики не є
платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми
не перераховуються безпосередньо
потерпілому (позивачу), а спрямовуються
на придбання у платника податку на
додану вартість послуг по ремонту,
заміщенню, відтворенню застрахованого
об'єкта чи товарно-матеріальних
цінностей, які мають бути використані в
процесі його ремонту (запчастини та
інші витратні матеріали тощо), то
розрахунок суми виплат на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком у розрахункових
документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг
по ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкта чи
товарно-матеріальних цінностей, які
мають бути використані в процесі його
ремонту, здійснюється у неплатника
податку на додану вартість, то
розрахунок сум виплати здійснюється
без урахування сум ПДВ.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст.14 ЦК
України страховик не може бути
примушений до виплати ПДВ у складі суми
страхового відшкодування за винятком
випадку, коли сума ПДВ нарахована та
сплачена на користь виконавця послуг з
ремонту пошкодженого транспортного
засобу, який (виконавець), в свою чергу,
має бути платником ПДВ.

Наведене випливає також з приписів ч.2
ст.1192 ЦК України, згідно якого розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ФОП Ганицький О.В.,
який здійснював ремонт автомобіля та
якій позивач перерахував спірне
страхове відшкодування не є платником
ПДВ, тому, колегія суддів погоджується
з висновком суду апеляційної
інстанції, що страхове відшкодування,
на стягнення якого має право позивач,
має бути виплачено без урахування суми
ПДВ.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
правовідносини щодо включення або
виключення ПДВ із суми страхового
відшкодування, підлягаючого до виплати
страхувальнику чи іншій особі
(потерпілому, вигодонадувачу),
регулюються податковим
законодавством, а не законодавством в
сфері страхування, на яке посилався
скаржник у касаційній скарзі,
мотивуючи свої доводи відносно
стягнення з відповідача 1
вищезазначеної суми ПДВ.

Отже, скасовуючи рішення
господарського суду міста Києва,
Київський апеляційний господарський
суд на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів встановив всі фактичні
обставини справи, вірно застосував
норми матеріального права, в зв'язку з
чим відсутні підстави для скасування
постанови апеляційного господарського
суду.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та не впливають
на нього, а тому підстави для її
задоволення і скасування постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 року, що
ухвалена з правильним застосуванням
норм матеріального права та
дотриманням норм процесуального
законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 року у
справі №910/10314/14 залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

В.В. Палій