м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Арсенал страхування"
до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Дорошенко Галина Миколаївна
про стягнення 23 238,84 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники учасників судового
від позивача: Євсєєва І.П. за
довіреністю № 120514-01/с від 12.05.2014 р.;
від відповідача: не з'явився;
від третьої особи: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Арсенал
страхування» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(далі - відповідач) про стягнення 23 238,84
грн. Також позивач просить суд покласти
на відповідача витрати по сплаті
судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що 13.07.2013 р. між
позивачем та Гречаником Олександром
Миколайовичем було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 1972/13-Т/ЗП1 щодо автомобіля
марки «NISSAN» моделі «QASHQAI»,
реєстраційний номер АР0360СМ. 19.08.2013 р. в
місті Києві на проспекті Леніна
відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участю вказаного
застрахованого автомобіля під
керуванням Гречаника О.М. та
транспортного засобу марки «Chevrolet»,
моделі «Aveo» реєстраційний номер
АР3288АМ, під керуванням Дорошенко Г.М.
Постановою Орджонікідзевського
районного суду міста Запоріжжя від
12.09.2014 р. у справі № 335/8931/13-п (№ 3/335/1663/2013)
водій застрахованого транспортного
засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер
АР3288АМ, Дорошенко Г.М. була визнана
винною в порушенні Правил дорожнього
руху України. З огляду на зазначене,
позивач виплатив 23 238,84 грн. страхового
відшкодування Гречанику О.М. шляхом
перерахування вказаних коштів
підприємству, що здійснювало
відновлювальний ремонт автомобіля
«NISSAN QASHQAI», реєстраційний номер АР0360СМ,
- ТОВ «ДП Автосистем», на підставі
В свою чергу, оскільки цивільна
відповідальність водія транспортного
засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер
АР3288АМ, була застрахована відповідачем
за полісом серії АС № 2733700, позивач
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування №
698-13 від 07.10.2013 р., яка останнім була
залишена без задоволення, у зв'язку з
чим з метою захисту своїх прав та
законних інтересів позивач звернувся
до суду з даним позовом.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р. порушено провадження
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Дорошенко Галину
Миколаївну, розгляд справи призначено
05.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
позивачем було подано додаткові
документи для долучення до матеріалів
справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладено на
24.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, відповідно до якого відповідач
зазначає, що він не заперечує проти
задоволення заявлених позовних вимог.
Також, 24.11.2014 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від позивача надійшло клопотання
про розгляд справи без участі його
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.11.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 17.12.2014 р.
28.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та заява, в якій він зазначає
про те, що у платіжному дорученні, на
підставі якого ним було виплачено
страхове відшкодування, помилково в
номері страхового акту було додано
зайву одиницю. Також помилку було
допущено в заяві про виплату
страхового відшкодування, яку позивач
направляв відповідачу, а саме: невірно
зазначено номер поліса.
10.12.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
третьої особи надійшли додаткові
документи у справі та заява, відповідно
до якої вона просить розглянути спір
без її присутності в судовому
Представники відповідача та третьої
особи в судове засідання, призначене на
17.12.2014 р. не з'явились, про поважні
причини неявки суд не повідомили.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
відповідача та третьої особи не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, судом враховано, що в силу
вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.200 р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 17.12.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -
13.07.2013 р. між позивачем (страховик) та
Гречаником Олександром Миколайовичем
(страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 1972/13-Т/ЗП1 щодо автомобіля
марки «NISSAN» моделі «QASHQAI»,
реєстраційний номер АР0360СМ (далі -
Відповідно до п. 22.1. Договору страховик
бере на себе зобов'язання компенсувати
Страхувальнику прямі збитки, які є
наслідком настання певних подій за
страховими ризиками, що наведені у п.22.2
цього Договору, які носять ознаки
ймовірності та випадковості.
Відповідно до п. 22.2.2. Договору до
страхових ризиків відносяться збитки
внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження
або знищення транспортного засобу,
його окремих складових частин чи
додаткового обладнання внаслідок ДТП.
Дана умова погоджена сторонами у п. 7.2.
Страхова сума складає - 186 656,00 грн. (п. 10
Відповідно до п.12.2. Договору безумовна
франшиза при заподіянні збитків
внаслідок ДТП складає 933,28 грн. (що
складає 0,5 % від страхової суми,
вказаної у розділі 10 Договору).
Строк дії Договору до 12.07.2014 р. (п. 16.
Згідно з п. 27.10 Договору його сторони
визначили, що при пошкодженні
транспортного засобу внаслідок
страхового випадку розмір збитків
визначається шляхом складання
кошторису вартості відновлення
транспортного засобу (Кошторису
збитків), в який включається вартість
запасних частин, деталей, обладнання та
матеріалів, що підлягають заміні без
врахування експлуатційного зносу, а
також вартість ремонтних робіт.
Кошторис збитків складається
страховиком, виходячи з відновлення
пошкодженого транспортного засобу на
базі СТО на підставі рахунків з СТО
(згідно з умовами п. 27.11. Договору).
Пунктом 27.11 Договору було визначено, що
при пошкодженні транспортного засобу
розмір страхового відшкодування
дорівнює розміру збитків, визначених у
кошторисі збитків, за вирахуванням
встановленої в розділі 12 Договору
франшизи по відповідному ризику, але не
більше страхової суми. При цьому,
розмір збитків визначається з
урахуванням зазначених у розділі 17
Відповідно до п. 17.2. сторони погодили
умову виплати страхового
відшкодування «На базі авторизованої
Згідно з п. 27.11.1. умову «На базі
авторизованої СТО» слід тлумачити
наступним чином: при розрахунку
розміру страхового відшкодування в
Кошторис збитків включається вартість
запасних частин, деталей, обладнання,
матеріалів та ремонтних робіт
визначається виключно, виходячи
виключно з відновлення пошкодженого
транспортного засобу на базі
авторизованої СТО. Авторизована СТО -
СТО, яка уповноважена здійснювати
ремонт та обслуговування транспортних
засобів певної марки згідно з вимогами
заводу-виробника за цінами офіційного
дилера на підставі відповідних
документів (угод з дилером, тощо).
З матеріалів справи вбачається, що
19.08.2013 р. о 18:00 год. в місті Запоріжжі на
проспекті Леніна відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Chevrolet Aveo»,
реєстраційний номер АР3288АМ, під
керуванням Дорошенко Г.М., зокрема,
внаслідок недотримання безпечної
дистанції останньою, було вчинено
наїзд на застрахований позивачем
автомобіль «NISSAN QASHQAI», реєстраційний
номер АР0360СМ, під керуванням Гречаника
Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2013 р.
у справі № 335/8931/13-п (№ 3/335/1663/2013) водій
застрахованого транспортного засобу
«Chevrolet Aveo», реєстраційний номер АР3288АМ,
Дорошенко Галина Миколаївна була
визнана винною в порушенні Правил
дорожнього руху України. та притягнута
до адміністративної відповідальності.
Суд враховує, що одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року та юрисдикцію Європейського суду
Відповідно до Полісу серії АС № 2733700
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, цивільна правова
відповідальність власника автомобіля
марки «Chevrolet», моделі «Aveo»,
реєстраційний номер АР3288АМ, - Дорошенко
Галини Миколаївни, була застрахована у
ВАТ НАСК «Оранта» станом на 19.08.2013 р. з
встановленим розміром франшизи - 0,00
грн. та лімітом відповідальності
страховика - 50 000,00 грн. за шкоду
Відповідно до Довідки ВДАІ
Оболонського РУ МВС України внаслідок
зазначеної ДТП автомобіль «NISSAN QASHQAI»,
реєстраційний номер АР0360СМ, отримав
пошкодження задньої центральної
частини (задній бампер).
19.08.2013 р. Гречаник О.М. звернувся до
позивача з заявою про настання події,
що має ознаки страхового випадку за
договором добровільного страхування
транспортного засобу, відповідно до
змісту якої просив здійснити виплату
страхового відшкодування.
Відповідно до рахунку-фактури № Сч-0001242
від 21.08.2013 р., складеного Товариством з
обмеженою відповідальністю «ДП
Автосистем», відновлювальний ремонт
автомобіля «NISSAN QASHQAI», реєстраційний
номер АР0360СМ фактично мав скласти 24 172,
Попередньо розмір завданих власнику
автомобіля «NISSAN QASHQAI», реєстраційний
номер АР0360СМ, було також визначено на
підставі складеного судовим експертом,
автотоварознавцем Булейком О.А.
(Свідоцтво суб'єкта оціночної
діяльності № 364 від 10.01.2001 р.)
Висновку експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню вартості матеріальних
збитків № 135/08 від 28.08.2013 р. в сумі 27 876,62
18.09.2013 р. позивач затвердив Страховий
акт № 1972/13-Т/ЗП1-1, відповідно до якого
зазначається, що розмір страхового
відшкодування з огляду на розмір
франшизи (933, 28 грн.) складає 23 238,84 грн.
позивач перерахував на користь ТОВ «ДП
Автосистем» 23 238,84 грн. з призначенням
платежу: «Страх. відшкод. Гречаник
страх. акту №197213-ТЗП1-1-1 від 18.09.13 рах. №
Сч-0001242 від 21.08.13. Без ПДВ». Як зазначає
позивач, у вказаному платіжному
дорученні ним було помилково в номері
страхового акту зазначено додаткову
07.10.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою - заявою про
страхове відшкодування № 698-13 на суму 23
238,84 грн., яка отримана відповідачем
14.10.2013 р., що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
задоволена, вирішив звернутись з даним
позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина фізичної особи Дорошенко Г.М.
встановлена у судовому порядку, а
відповідальність власника автомобіля,
на якому ним було скоєно
правопорушення, застрахована
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092,
відновлювальний ремонт - комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.
Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
Водночас, як вбачається з укладеного
між позивачем та Гришиним О.Г.
Договором, його сторони не визначили
необхідності визначати вартість
відновлювального ремонту виключно
шляхом проведення оцінки незалежною
експертною організацією.
Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України,
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Якщо договір не визнано недійсним в
судовому порядку, він має такі ж
правові наслідки, як і будь-який
дійсний договір, зокрема, є
обов'язковим для виконання його
сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як наголосив Вищий господарський суд
України в постановах від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону
України «Про страхування» не містять
положень, які б зобов'язували
страховика визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише автотоварознавчої
експертизи (дослідження), проведеної
оцінювачем чи суб'єктом оціночної
діяльності, та на підставі лише звіту
про оцінку КТЗ. Натомість положеннями
статті 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
Так, при визначенні розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивач не повинен був
керуватись нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»,
оскільки цей закон регулює відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Натомість відносини позивача
і його страхувальника, що склались на
підставі договору добровільного
страхування транспортного засобу, є
добровільним страхуванням, яке
відповідно до ст. 6 Закону здійснюється
на основі договору між страхувальником
і страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
Зазначена правова позиція також
відображена в постанові Вищого
господарського суду України від 07.08.2014
наголошується на тому, що Закон України
«Про страхування» не містить положень,
які б покладали на страховика за
договором добровільного страхування
обов'язок здійснювати проведення
суб'єктами оціночної діяльності оцінки
заподіяної шкоди, завданої при ДТП
транспортному засобу, та які б ставили
необхідність відшкодування шкоди у
залежність від проведення такої
оцінки, а згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Разом з цим, частина друга статті 7
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», яка визначає
випадки, коли проведення оцінки майна є
обов'язковим, такого обов'язку щодо
оцінки, на страховика, який уклав
договір добровільного страхування,
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем відповідно до страхового
акту було вирішено виплатити страхове
відшкодування на користь
страхувальника в сумі 23 238,84 грн.,
виходячи з фактичних витрат, у зв'язку з
проведенням відновлювального ремонту
спірного автомобіля.
Так, відповідно до Платіжного
оплатив вартість ремонту спірного авто
на суму 23 238,84 грн.
Як наголошує на тому Вищий
господарський суд України у своїх
постановах при розгляді справ даної
категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у
справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22,
від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) звіт про
оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Крім того, Вищим господарським судом
України в постанові від 24.09.2013 р. у
справі № 925/112/13-г зазначено, що виходячи
з вимог ч. ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192
ЦК України, розмір реальних збитків не
може бути меншим реальної вартості
робіт виконаних або таких, які особа,
яка зазнала збитків, мусить виконати з
метою відновлення пошкодженої речі, що
відповідає загальному правилу
відшкодування збитків в повному
обсязі.

Таким чином, на підставі встановлених
судом обставин, слід дійти висновку, що
до позивача дійсно перейшло право
вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст.
993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Вищий господарський суд України у
постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11
наголосив, що чинним цивільним
законодавством не визначений строк
виконання одним страховиком
зобов'язання по відшкодуванню іншому
страховику шкоди, однак, цей строк
пов'язаний з моментом пред'явлення
відповідною особою (в даному випадку
страховиком) зворотної вимоги до
відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України
передбачено, що у разі, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк з
дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача зі
зворотними вимогами, однак вони не були
задоволені в добровільному порядку.

При цьому, слід також враховувати
правову позицію Верховного Суду
України в постанові від 04.11.2014 р. №
3-165гс14, за змістом якої позивач у справі
отримав право вимоги після виплати
потерпілій особі страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
відшкодування, а може реалізувати своє
право шляхом подачі позову до суду.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» та статті 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Отже, відповідно до наведених вимог
закону позивач після виплати
страхового відшкодування отримав
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання за
договором добровільного страхування у
нього виникло право подати даний позов
до суду.

Вказана правова позиція наведена
Верховним Судом України в постанові
від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, і
відповідно до ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Також, правова позиція відносно того,
що саме з моменту виконання позивачем
свого зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникло право подати позов до суду,
викладена в постанові Верховного Суду
України від 27.03.2012 р. № 3-20гс12 у справі
№ 58/168.

При цьому, необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 12.1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до Полісу серії АС № 2733700,
копія якого надана третьою особою до
матеріалів справи, розмір франшизи
становить 0,00 грн., у зв'язку з чим
відповідач має відшкодувати позивачу 23
238,84 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності зобов'язання перед
позивачем щодо сплати спірної суми
боргу у розмірі 23 238,84 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено обґрунтованість позовних
вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія «Оранта» (02081,
місто Київ, вулиця Здолбунівська,
будинок 7, літера Д, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал страхування» (03056, місто Київ,
вулиця Борщагівська, будинок 154, ) суму страхового
відшкодування у розмірі 23 238 (двадцять
три тисячі двісті тридцять вісім) грн. 84
коп. та 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака