ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 р.
Справа № 914/4177/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Іваночко В.В.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом: Прокурора
Залізничного району міста Львова, м.
Львів, в інтересах держави в особі
уповноваженого органу - Львівської
міської ради, м. Львів, в особі позивача:
Комунального підприємства
«Адміністративно-технічне
управління», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рейдер», м. Львів,

про: стягнення 76 413 грн. 36 коп. суми
основної заборгованості, 3 271 грн. 49 коп.
пені та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від прокурора: Леонтьєва Н. Т.
(посвідчення від 24.09.2012 року №005508);

Від позивача: Жаба О.І. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача: Романюк В.Б. -
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Прокурору та сторонам роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтями 22 та
29 ГПК України, зокрема, підстави
відводу судді відповідно до статті 20
ГПК України. Заяв та клопотань про
відвід судді не подано. Прокурор та
представники сторін не наполягають на
фіксуванні судового процесу
технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Прокурора Залізничного району
міста Львова в інтересах держави в
особі уповноваженого органу -
Львівської міської ради в особі
позивача Комунального підприємства
«Адміністративно-технічне управління»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рейдер» про
стягнення 76 413 грн. 36 коп. суми основної
заборгованості, 271 грн. 49 коп. пені та
стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 27.11.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 16.12.2014
року, про що прокурор та сторони
належним чином повідомлені під
розписку: прокурор - 01.12.2014 року
рекомендованою поштою №79 9 та
№79 9, позивач - 01.12.2014 року
рекомендованою поштою №79 9та
№79 2; відповідач - 04.12.2014 року
рекомендованою поштою №79 0
(оригінали повідомлень про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи).

Прокурор в судове засідання 16.12.2014 року
з'явився.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, подав клопотання
(вх. № 54146/14), у якому просить суд
долучити до матеріалів справи
документи згідно переліку, та
клопотання (вх. №5962/14), у якому з підстав
здійснення відповідачем часткового
погашення суми заборгованості, яка є
предметом спору, зменшує позовні
вимоги до відповідача на 7 000 грн. 00 коп.
і просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача 70 458 грн. 46 коп.
основного боргу та 2 226 грн. 39 коп. пені,
позовні вимоги підтримав повністю з
підстав, викладених у позовній заяві та
клопотанні про зменшення розміру
позовних вимог, подав для огляду в
судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та
клопотанні про зменшення розміру
позовних вимог.

Здійснення відповідачем часткового
погашення суми заборгованості за
договором позивач підтверджує
долученими до матеріалів справи
належним чином завіреними копіями
банківських виписок з рахунку позивача
за 28.11.2014 року, 05.12.2014 року, 11.12.2014 року та
12.12.2014 року (докази в матеріалах справи).

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позовних
вимог (зменшених) не заперечив.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих прокурором в
інтересах держави в особі позивача
доказів, а також неподання
відповідачем відзиву на позовну заяву
справа розглядається в порядку статті
75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

Спір розглядається у відповідності до
поданого позивачем 16.12.2014 року
клопотання (вх. №5962/14) про зменшення
розміру позовних вимог.

В ході судового розгляду встановлено:

Позивач: Комунальне підприємство
«Адміністративно-технічне управління»
є юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 13804591, знаходиться за
адресою: 79012, Львівська область, м.
Львів, вул. Сахарова, буд. 42, що
підтверджується Витягом з ЄДРЮО та ФОП
від 05.12.2014 року № 19723029 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агенція «Рейдер» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 32568844, знаходиться за
адресою: 79008, Львівська область, м.
Львів, вул. Лесі Українки, буд. 15, кв. 5А,
що підтверджується Витягом з ЄДРЮО та
ФОП від 05.12.2014 року № 19722982 (докази в
матеріалах справи).

31.12.2009 року між Департаментом
економічної політики (надалі - робочий
орган), Комунальним підприємством
«Адміністративно-технічне управління»
(надалі - позивач, оператор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агенція «Рейдер»
(надалі - відповідач, розповсюджувач)
укладено Договір на тимчасове платне
користування місцями для розміщення
рекламних засобів №3 (надалі - договір).

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін за
договором, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
вимогам статті 207 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), в силу
статті 204 ЦК України, є правомірним
правочином.

Доказів розірвання та/або визнання
недійсним Договору на тимчасове платне
користування місцями для розміщення
рекламних засобів від 31.12.2009 року №3
станом на час розгляду справи в суді
сторонами не заявлено та не подано.

За своєю правовою природою, основними
та другорядними (не основними)
ознаками, які визначені нормами
чинного цивільно-господарського
законодавства, зазначений договір є
договором найму (оренди).

Статтею 283 Господарського кодексу
України (далі за текстом - ГК України)
визначено, що за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ).

Згідно приписів частини 3 статті 283 ГК
України, об'єктом оренди, зокрема,
можуть бути нерухоме майно (будівлі,
споруди, приміщення).

Статтею 759 ЦК України, передбачено, що
за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

У статті 760 ЦК України наведено предмет
договору найму.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм
чинного законодавства України, за
основними ознаками визначення
договору, зазначений договір є
договором оренди майна у сфері
господарювання.

Відповідно до пункту 2.1. договору він
регулює відносини, що виникають між
робочим органом, оператором та
розповсюджувачем щодо встановлення
спеціальних конструкцій для
розміщення зовнішньої реклами на
території міста Львова, а також надання
у тимчасове платне користування місць
для розміщення зовнішньої реклами в
місті Львові, згідно з Правилами
розміщення зовнішньої реклами у м.
Львові.

Розділом 3 договору передбачено права
та обов'язки сторін.

Так, згідно пункту 3.2.1. договору робочий
орган зобов'язувався надавати
розповсюджувачу в тимчасове платне
користування місця для розміщення
спеціальних конструкцій зовнішньої
реклами за адресами і на місцях,
визначеними в виданих дозволах на
розміщення зовнішньої реклами у межах
міста Львова, згідно з Правилами
розміщення зовнішньої реклами в м.
Львові.

Відповідно до пункту 3.4. договору
оператор, серед іншого, зобов'язувався
готувати та своєчасно надавати
розповсюджувачу всі необхідні
документи згідно з договором; до
п'ятнадцятого числа поточного місяця
надсилати розповсюджувачу рахунки за
тимчасове користування місцем для
розміщення рекламного засобу
відповідно до умов договору та до
п'ятнадцятого числа місяця, наступного
за звітним, надавати розповсюджувачу
акти виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктом 3.6.8. договору встановлено, що
розповсюджувач зобов'язаний своєчасно
і в повному обсязі здійснювати плату за
тимчасове користування місцями з дати
встановлення пріоритету або дозволу на
розміщення зовнішньої реклами за
діючими на день сплати тарифами,
визначеними порядком надання
розповсюджувачам зовнішньої реклами у
тимчасове користування місць, що
знаходяться в комунальній власності,
для розміщення спеціальних
конструкцій.

Розділом 4 договору передбачено плату
за користування місцями та порядок
розрахунків, розділом 5 -
відповідальність сторін

Так, пунктом 4.1. договору встановлено,
що розмір плати за тимчасове
користування місцем для розміщення
рекламного засобу встановлюється на
підставі рішення виконавчого комітету
міської ради.

Відповідно до пункту 4.5. договору
розповсюджувач здійснює оператору
плату за користування місцями для
розміщення спеціальних конструкцій
щомісячно до 25 числа місяця за
тарифними ставками, вказаними у
додатку до договору.

Згідно пункту 5.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків за договором сторони
несуть відповідальність відповідно до
умов договору та чинного законодавства
України.

Пунктом 5.3. договору сторони погодили,
що за невчасне внесення плати за
користування місцем для розміщення
рекламного засобі (або внесення не у
повному обсязі) розповсюджувач сплачує
оператору пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного Банку
України від суми простроченого платежу
за кожен день прострочення. У разі
несплати розповсюджувачем пені за
прострочення виконання зобов'язання у
добровільному порядку, оператор
здійснює стягнення пені з сум,
сплачених розповсюджувача, примусово.

Відповідно до пункту 6.1. договору всі
спори, претензії та вимоги, що
виникають у зв'язку з виконанням
договору, вирішуються шляхом
переговорів між сторонами, а у разі
недосягнення згоди - в судовому
порядку.

Пунктом 8.1. договору сторони погодили,
що договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 01.01.2015 року.

Відповідач своїх зобов'язань з оплати
за користування місцями для розміщення
спеціальних конструкцій зовнішньої
реклами за договором в період з червня
по листопад 2014 року не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 70 458 грн. 46 коп.
(розрахунок суми заборгованості в
матеріалах справи).

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем з оплати
за користування місцями для розміщення
рекламних засобів становить 70 458 грн. 46
коп., станом на час розгляду справи в
суді доказів її погашення сторонами
суду не заявлено та не подано.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку;
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору, ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть гос подарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
по рядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Окрім стягнення суми основної
заборгованості за договором прокурор в
інтересах держави в особі позивача
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача 2 226 грн. 39 коп. пені,
нарахованої відповідно до пункту 5.3.
договору (розрахунок пені в матеріалах
справи).

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
господарських зобов'язань чи порушення
правил здійснення господарської
діяльності правопорушник відповідає
належним йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного управління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодексом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини третьої
статті 549 ЦК України пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-ІІІ,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 36-1
Закону України «Про прокуратуру»
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Формами представництва є звернення до
суду з позовами або заявами про захист
прав і свобод іншої особи,
невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів держави
(частини друга і третя статті 36-1
вказаного Закону).

На органи прокуратури, відповідно до
статті 121 Конституції України,
покладено представництво інтересів
держави в суді у випадках визначених
законом. Право на звернення прокурора
або його заступника до Господарського
суду в інтересах держави передбачено
пунктом 6 статті 20 Закону України «Про
прокуратуру» та частиною другою статті
2 ГПК України.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 «У
справі за конституційними поданнями
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (справа про представництво
прокуратурою України інтересів
держави в арбітражному суді)», інтереси
держави можуть збігатися повністю або
частково, або не збігатися зовсім з
інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності в статутному фонді.

Враховуючи те, що термін «інтереси
держави» є оціночним поняттям,
прокурор самостійно визначає в чому
полягає порушення інтересів держави,
чи в чому існує загроза інтересам
держави.

Держава зацікавлена в належній
поведінці суб'єктів цивільних
правовідносин, яку вона закріпила в
законах й інших нормативно-правових
актах.

Як вбачається із матеріалів справи,
позов заявлено прокурором
Залізничного району міста Львова в
межах наданих йому законодавством
повноважень в інтересах держави в
особі в особі уповноваженого органу -
Львівської міської ради в особі
Комунального підприємства
«Адміністративно-технічне
управління», на яких державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретних функцій у правовідносинах,
пов'язаних із захистом інтересів
держави, передбачених Законом України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», а тому суд вважає, що
прокурором доведено підставність
звернення з відповідним позовом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, оглянувши та
дослідивши матеріали справи і подані
докази, оцінив їх в сукупності та
прийшов до висновку, що позов
документально та нормативно
обґрунтований, відповідачем не
спростований, підлягає до задоволення
повністю.

Судові витрати: прокурор за даним
позовом судового збору не сплачував,
оскільки, відповідно до пункту 11
частини першої статті 5 Закону України
від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір»
(у чинній редакції), звільнений від
сплати останнього за позовами про
захист інтересів держави.

Приписами частини першої та підпункту 1
пункту 1 частини другої статті 4 Закону
України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» встановлено, що із
позовних заяв майнового характеру,
сплачується судовий збір у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня календарного року, в якому
відповідна заява або скарга подається
до суду.

Нормою статті 8 Закону України «Про
Державний Бюджет України на 2014 рік»
передбачено, що станом на 01.01.2014 року
розмір мінімальної заробітної плати
становить 1 218 грн. 00 коп.

Так, прокурором в інтересах держави в
особі позивача у позовній заяві (із
врахуванням клопотання від 16.12.2014 року,
вх. №5962/14) заявлено одну вимогу
майнового характеру - про стягнення з
відповідача на користь позивача 70 458
грн. 46 коп. основного боргу та 2 226 грн. 39
коп. пені.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що судові витрати в розмірі 1 827 грн.
00 коп. слід розподілити між сторонами
відповідно до статті 49 ГПК України та
стягнути їх з відповідача в доход
Державного Бюджету України, оскільки
спір виник внаслідок неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
договірних зобов'язань зі сплати
орендної плати.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 29, 32, 33, 34, 43, 44, 49,
75, 77, 82 - 85, 116 - 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника: Товариства
з обмеженою відповідальністю «Агенція
«Рейдер» (79008, Львівська область, м.
Львів, вул. Лесі Українки, буд. 15, кв. 5А;
код ЄДРЮО та ФОП 32568844) на користь
стягувача: Комунального підприємства
«Адміністративно-технічне управління»
(79012, Львівська область, м. Львів, вул.
Сахарова, буд. 42; код ЄДРЮО та ФОП 13804591) 70
458 грн. 46 коп. основного боргу та 2 226 грн.
39 коп. пені.

3. Стягнути з боржника: Товариства
з обмеженою відповідальністю «Агенція
«Рейдер» (79008, Львівська область, м.
Львів, вул. Лесі Українки, буд. 15, кв. 5А;
код ЄДРЮО та ФОП 32568844) в доход
Державного Бюджету України 1 827 грн. 00
коп. судового збору.

4. Накази видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

16.12.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Повний текст рішення
складено та підписано відповідно до
статті 85 ГПК України 16.12.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.