КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 911/3378/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

позивача: Кондратенко О.В., довіреність
№1903 від 26.11.2014 р.,

відповідача: Радченко С.М., довіреність
№5/78 від 01.09.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргідроенерго"

на рішення господарського суду
Київської області від 16.10.2014 р.

у справі №911/3378/14 (суддя - Саванчук С.О.)

за позовом 1 Спеціального центру
швидкого реагування Державної служби
України з надзвичайних ситуацій

до Публічного акціонерного товариства
"Укргідроенерго"

про стягнення 8 711, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

1 Спеціальний центр швидкого
реагування Державної служби України з
надзвичайних ситуацій звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до Філії "Каскад Київських
ГЕС і ГАЕС Публічного акціонерного
товариства "Укргідроенерго" про
стягнення 8 711,67 грн., з яких: 7 211,52 грн.
основного боргу, 500,68 грн. пені, 163,89 грн. 3
% річних та 835,58 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 09.09.2014 р. замінено
первісного відповідача - філію "Каскад
Київських ГЕС і ГАЕС Публічного
акціонерного товариства
"Укргідроенерго" належним відповідачем
- Публічним акціонерним товариством
"Укргідроенерго".

Рішенням господарського суду
Київської області від 16.10.2014 р. позов
задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Укргідроенерго" (07300,
Київська обл., м. Вишгород,
ідентифікаційний код 20588716) на користь 1
Cпеціального центру швидкого
реагування Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (04114, м. Київ, вул.
Вишгородська, буд. 150, ідентифікаційний
) 7 211 (сім тисяч двісті
одинадцять) грн. 52 коп. основного боргу,
500 (п'ятсот) грн. 68 коп. пені, 163 (сто
шістдесят три) грн. 89 коп. 3 % річних, 835
(вісімсот тридцять п'ять) грн. 58 коп.
інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Укргідроенерго" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 16.10.2014 р. по справі №911/3378/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Позивач у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу просив суд рішення
господарського суду Київської області
від 16.10.2014 р. у справі №911/3378/14 залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 02.12.2014 р.
проти апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства
"Укргідроенерго" заперечував та просив
суд її відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін з огляду на його
законність та обґрунтованість.

Представник відповідача в судовому
засіданні, призначеному на 02.12.2014 р.
підтримав апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргідроенерго" та просив суд її
задовольнити, а оскаржуване рішення
скасувати.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановив наступне.

Між 1 Спеціальним центром швидкого
реагування оперативно-рятувальної
служби цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій
України (далі - аварійно-рятувальна
служба) та філією "Каскад Київських ГЕС
і ГАЕС" Публічного акціонерного
товариства "Укргідроенерго" (далі -
об'єкт) укладено договір на постійне та
обов'язкове обслуговування від 26.07.2012 №
151 (далі - Договір).

Предметом Договору є організація та
здійснення аварійно-рятувальною
службою аварійно-рятувального
обслуговування, у тому числі, водних
об'єктів об'єкта з метою своєчасного
реагування та виконання
аварійно-рятувальних робіт при
виникненні на об'єкті надзвичайної
ситуації, а також профілактичної
роботи із запобігання (профілактики)
виникненню надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характерів,
спрямованої на поліпшення техногенної
безпеки об'єктів (територій) та
підвищення рівня підготовленості
об'єкта до рятування людей та
ліквідації надзвичайних ситуацій
(пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору,
вартість функціонування структурних
підрозділів аварійно-рятувальної
служби у режимі постійної готовності
до виконання необхідного комплексу
аварійно-рятувальних робіт в умовах
надзвичайної ситуації або загрози її
виникнення у кількості 1 оперативної
одиниці складає 1 201,92 грн., в тому числі
ПДВ.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що
оплата за аварійно-рятувальне
обслуговування проводиться на
підставі рахунків та актів виконаних
робіт (наданих послуг), що надаються
аварійно-рятувальною службою шляхом
пересилання Укрпоштою або будь-яким
іншим способом.

Згідно з пунктом 4.4. Договору, за умови
неповернення об'єктом та неотримання
аварійно-рятувальною службою
підписаного акта приймання виконаних
робіт (наданих послуг) чи ненадання
об'єктом обґрунтованих письмових
заперечень щодо виконання умов
Договору у звітньому місяці, до 05 числа
наступного місяця за попередній
місяць, вважаються, що роботи (послуги)
у такому місяці виконані
аварійно-рятувальною службою в повному
обсязі і прийняті об'єктом без
будь-яких зауважень, а акт приймання
виконаних робіт (наданих послуг) таким,
що підписаний сторонами.

Відповідно до пункту 4.5. Договору, плата
за обслуговування здійснюється
об'єктом щомісячно, до 10 числа
наступного місяця за попередній
місяць, шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок аварійно-рятувальної
служби.

Договір вступає в силу з 02 липня 2012
року. Дія Договору може бути припинена
у разі виключення об'єкта з переліку
об'єктів, які підлягають постійному та
обов'язковому обслуговуванню
державними аварійно-рятувальними
службами, а також зникнення причин, які
зумовлюють небезпеку виникнення
надзвичайних ситуацій природного чи
техногенного характеру (пункти 7.1., 7.2.
Договору).

За твердженнями позивача, останній за
період з серпня 2012 року до грудня 2013
року надавав відповідачу послуги,
згідно з умовами Договору. Відповідач
послуги, що надані за Договором, за
період з серпня 2012 року до червня 2013
року оплатив у повному обсязі.

За період з липня до грудня 2013 року
позивач надавав відповідачу послуги та
надсилав на адресу відповідача акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 29.07.2013 № 149 на суму 1 201,92 грн., від
27.08.2013 № 168 на суму 1 201,92 грн., від 30.09.2013 №
189 на суму 1 201,92 грн., від 28.10.2013 № 209 на
суму 1 201,92 грн., від 29.07.2013 № 149 на суму 1
201,92 грн., від 29.11.2013 № 243 на суму 1 201,92
грн., від 27.12.2013 № 269 на суму 1 201,92 грн. та
рахунки від 29.07.2013 № 1126, від 27.08.2013 № 145,
від 27.09.2013 № 166, від 28.10.2013 № 183, від 29.11.2013
№ 211, від 27.12.2013 № 231. Копії актів та
рахунків додані до матеріалів справи.

Як докази направлення вказаних актів
та рахунків, позивачем надано реєстри
поштових відправлень, що затверджені
підписом уповноваженої особи
підприємства та відбитком його
печатки. Зазначені докази не
приймаються судом як належні та
допустимі докази надіслання актів та
рахунків на адресу відповідача. Проте,
відповідачем у письмових поясненнях,
що додані до матеріалів справи
підтверджено отримання зазначених
актів та рахунків від позивача.

У зв'язку з неповерненням відповідачем
актів приймання виконаних робіт та
відсутністю обґрунтованих письмових
заперечень на них, у строки,
встановлені Договором, послуги
вважаються прийнятими відповідачем у
повному обсязі, а акти такими, що
підписані сторонами.

На підтвердження своїх вимог,
позивачем надано до матеріалів справи
копії податкових накладних, що
складені ним на спірні господарські
операції за Договором.

Відповідно до статті 15 Податкового
кодексу України, платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно зі статтею 16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний, зокрема, сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.178. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податок на додану вартість - це
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є, зокрема, операції
платників податку з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 Податкового кодексу
України.

Згідно зі статтею 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну складену за вибором
покупця (отримувача) у паперовому
вигляді або в електронній формі.
Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до частин 198.1., 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
послуг. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судом встановлено, що зі спірних
операцій позивачем виписано
відповідачу податкові накладні за
операціями з отримання послуг. Копії
податкових накладних з розшифровками
податкових зобов'язань та податкового
кредиту позивача в розрізі
контрагентів наявні в матеріалах
справи.

Таким чином, за твердженнями позивача,
у відповідача наявна заборгованість за
період з липня до грудня 2013 року у
розмірі 7 211,52 грн.

Відповідачем дане твердження
заперечено повністю, у зв'язку з тим, що
відповідач листом від 29.03.2013 № 22/659
повідомив позивача про припинення дії
Договору, а, отже, стягнення
заборгованості за період з липня до
грудня 2013 року є безпідставним.

Проте, твердження відповідача не
відповідають обставинам справи та не
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і не можуть бути
прийняті судом, з огляду на наступне.

Договором не передбачено розірвання
договору в односторонньому порядку.
Навпаки, згідно з пунктом 7.3. Договору,
зміни та доповнення до Договору
вносяться лише письмово за згодою
сторін, шляхом підписання Додаткової
угоди.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони не дійшли згоди про припинення
дії Договору у квітні 2013 року.

Лист відповідача від 29.03.2013 № 22/659 не
може бути належним доказом припинення
дії Договору, оскільки є лише
пропозицією однієї сторони припинити
дію договору. Як вбачається з
матеріалів справи, відповіді на лист
від позивача не надходило.

Відсутність факту припинення дії
Договору також підтверджується діями
відповідача, який належним чином
виконував грошові зобов'язання за
Договором до липня 2013 року, тобто, після
припинення дії Договору, про яке
стверджує відповідач.

Крім того, твердження відповідача про
припинення дії Договору
спростовуються укладенням сторонами
Додаткової угоди від 22.01.2014 № 1 до
Договору, відповідно до умов якої, за
взаємною згодою сторін, керуючись
пунктом 7.3. Договору, сторони
домовились розірвати Договір з 01 січня
2014 року.

Таким чином, підписання сторонами
Додаткової угоди № 1, відповідно до
якої Договір розірвано 01.01.2014,
суперечить твердженням відповідача
про припинення дії Договору з квітня 2013
року та відсутністю, у зв'язку з цим,
заборгованості перед позивачем.

З огляду на встановлені обставини,
твердження відповідача з посиланням на
спеціальне законодавство про
односторонню відмову від послуг
аварійно-рятувальної служби також
спростовуються.

Відповідачем також зазначено, що
позивач, продовжуючи надсилати на
адресу відповідача акти
здачі-приймання робіт, фактично
припинив надавати послуги за
Договором.

З метою заперечення даних тверджень
відповідача, позивачем надано до
матеріалів справи реєстр наказів (з
основної діяльності) "Про призначення
чергового (добового) наряду" за період з
27.06.2013 до 31.12.2013 на підтвердження того,
що послуги за спірний період
надавались відповідачу у повному
обсязі.

Вказані заперечення відповідача судом
до уваги не беруться, оскільки
відповідач жодного разу не скористався
правом подати позивачу письмові
заперечення щодо виконання умов
Договору або повернути акти прийняття
виконаних робіт (наданих послуг). Отже,
відповідно до пункту 4.4. Договору,
роботи вважаються такими, що виконані в
повному обсязі і прийняті відповідачем
без зауважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем зобов'язання за Договором
виконані у повному обсязі,
відповідачем послуги за період з липня
до грудня 2013 року не оплачені, а, отже, у
відповідача наявна заборгованість
перед позивачем у розмірі 7 211,52 грн.

Інші доводи відповідача не
спростовують вищевказаних висновків
суду.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту Договору, що
укладений між сторонами, він за
правовою природою є договором про
надання послуг, за яким одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (частини 1, 2 статті 901
Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Згідно з
частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Матеріалами справи підтверджується
факт надання послуг, докази повної
оплати заборгованості відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 7 211,52 грн.
основного боргу, є доведенною та
обґрунтованою, відповідачем не
спростованою, а тому підлягає
задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 6.3. Договору
просив стягнути з відповідача пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення, яка за розрахунком
позивача складає 500,68 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Судом здійснено перерахунок розміру
пені та встановлено, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним та відповідає обставинам
справи, а тому, вимога позивача про
стягнення 500,68 грн. пені підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
просив стягнути з відповідача 3% річних
у розмірі 163,89 грн. та інфляційні втрати
у розмірі 835,58 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом здійснено перерахунок розмірів 3
% річних та інфляційних втрат та
встановлено, що надані позивачем
розрахунки є арифметично вірними і
відповідають обставинам справи, а тому,
позовні вимоги про стягнення 163,89 грн. 3 %
річних та 835,58 грн. інфляційних втрат
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі викладеного та з
урахуванням встановлених обставин
справи, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги 1 Спеціального центру
швидкого реагування Державної служби
України з надзвичайних ситуацій
підлягають задоволенню повністю в
розмірі 8 711,67 грн., з яких: 7 211,52 грн.
основного боргу, 500,68 грн. пені, 163,89 грн. 3
% річних та 835,58 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
господарського суду Київської області
від 16.10.2014 р. у справі №911/3378/14 прийнято з
повним і достовірним встановленням
всіх фактичних обставин, які мають
значення для вирішення даного спору, а
також з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства
"Укргідроенерго" задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Київської
області від 16.10.2014 р. у справі №911/3378/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргідроенерго" - без задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран