ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.12.14р. Справа № 904/9627/14

За позовом Дніпропетровського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувальний) загону
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій,
м.Дніпропетровськ

до комунального підприємства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН"
Дніпропетровської міської ради,
м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Cекретар судового засідання Пономарьов
Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник Грицюк
А.Г. - довіреність № 06 від 16.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
(далі по тексту - позивач) звернувся до
господарського суду з позовом до
комунального підприємства
"Дніпропетровський метрополітен"
Дніпропетровської міської ради (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
заборгованості за договором №2 на
постійне і обов'язкове
аварійно-рятувальне обслуговування в
сумі 166444,27грн. (з яких 162800,00грн. -
основний борг; 1953,60грн. - інфляційні
втрати; 762,71грн. - три відсотки річних;
927,96грн. - пені). Судові витрати по справі
позивач просив суд стягнути з
відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від б/д ухвалою суду
від 05.12.2014р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на
18.12.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 16.12.2014р. з
відміткою представника позивача про
отримання ухвали суду 12.12.2014р.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується виконанням вимог
ухвали суду від 05.12.2014р. та явкою
представника в судове засідання.

18.12.2014р. повноважний представник
позивача в судове засідання не
з'явився, клопотання про відкладення
розгляду справи не заявляв,
витребуванні судом документи не
представив.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову не
заперечує, позовні вимоги визнав,
просить суд розстрочити виконання
рішення, крім того, подав відзив з
додатками для долучення до матеріалів
справи.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
18.12.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2008 року між Дніпропетровським
воєнізованим гірничорятувальним
(аварійно-рятувальний) загоном
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (далі по тексту -
позивач, виконавець) та комунальним
підприємством "Дніпропетровський
метрополітен" Дніпропетровської
міської ради (далі по тексту -
відповідач, замовник) укладено Договір
№2 на постійне і обов'язкове
аварійно-рятувальне обслуговування
(далі по тексту - договір), відповідно до
розділу 1 якого його предметом є
постійне і обов'язкове
аварійно-рятувальне обслуговування
Виконавцем Замовника, проведення
профілактичної роботи із запобігання
виникненню надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру
згідно вимог нормативних документів;
організація та виконання за викликом
Замовника підрозділами
Дніпропетровського ВГРЗ невідкладних
заходів в умовах надзвичайних ситуацій
з метою рятування людей, надання
допомоги потерпілим, захисту
матеріальних цінностей, локалізації та
ліквідації наслідків надзвичайних
ситуацій, виконання інших робіт, що
потребують застосування спеціального
аварійно-рятувального оснащення і
відповідної кваліфікації особового
складу Виконавця, на об'єктах
Замовника.

Пунктами 3.8, 3.9 Договору Замовник
зобов'язався оплачувати відповідно до
умов Договору постійне та обов'язкове
аварійно-рятувальне обслуговування
Виконавцем та відшкодовувати витрати
на проведення окремих
аварійно-рятувальних робіт, понесені
Виконавцем під час ліквідації
надзвичайної ситуації, при надання
підтверджувальних документів.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, зі
змінами внесеними згідно рішення
господарського суду Дніпропетровської
області по справі №5005/3031/2011 від 01.11.2011
року, вартістю постійного і
обов'язкового аварійно-рятувального
обслуговування є фінансування
Дніпропетровського ВГРЗ згідно з
калькуляцією, що додається до Договору
і становить 976800,00 грн. на рік без ПДВ.

Згідно з пунктом 4.2 Договору, зі змінами
внесеними згідно рішення
господарського суду Дніпропетровської
області по справі №5005/3031/2011 від 01.11.2011
року, перерахування коштів проводиться
щомісячно в розмірі 81400,00грн. без ПДВ в
термін до 25 числа місяця, що слідує за
звітним, згідно наданим Виконавцем
рахунка та актам виконаних робіт за
Договором.

Вказане рішення господарського суду
Дніпропетровської області по справі
№5005/3031/2011 набрало законної сили 15.11.2011
року (а.с. 8-10), таким чином з 16.11.2011 року
стали діяти нові ціна та порядок
розрахунків за Договором.

На виконання умов договору позивачем
відповідачу у вересні, жовтні 2014 року
були надані послуги, передбачені
умовами договору, на загальну суму
162800,00грн., що підтверджується
підписаними сторонами та скріпленими
печатками сторін Актами виконання умов
Договору №307 від 19.09.2014року, №346 від
31.10.2014року (а.с. 27, 28).

Для оплати за надані послуги позивачем
відповідачу були виставлені рахунки
№307 від 19.09.2014року, №346 від 31.10.2014року
(а.с. 224, 25), доказів оплати яких на час
розгляду справи сторонами суду не
надано, у зв'язку з чим позивач був
вимушений звернутися до
господарського суду для захисту своїх
порушених прав.

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач визнав
свою заборгованість перед позивачем у
повному обсязі.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, та
заслухавши повноважного представника
відповідача в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення 162800,00грн. основного
боргу, слід визнати обґрунтованими,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України, а отже є такими, що підлягають
задоволенню.

З огляду на положення договору, строк
оплати послуг за спірний період (з
вересень 2014 року по жовтень 2014 року) є
таким, що настав.

Дії відповідача про визнання боргу не
суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Доказів оплати послуг в сумі 162800,00грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову,
належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського
кодексу України виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що при
несвоєчасних розрахунках за Договором
Замовник сплачує Виконавцю пеню у
розмірі 0,01% від суми заборгованості за
кожен день прострочення та не може
перевищувати дві облікові ставки
Національного банку України.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 927,96грн. за
загальний період з 26.09.2014р. по 05.12.2014р.
(по кожному акту окремо).

Господарський суд зазначає, що пеню
відповідач просить суд стягнути за
актом №265 від 20.08.2014р.; за актом №307 від
19.09.2014р. та за актом №346 від 31.10.2014р.

Господарський суд встановив, що
відповідач оплатив заборгованість за
актом №265 від 20.08.2014р. з порушення
строку встановленого укладеним між
сторонами договором.

Відповідач вимогу позивача про
стягнення пені у розмірі 927,96грн. за
загальний період з 26.09.2014р. по 05.12.2014р.
(по кожному акту окремо) визнає
обґрунтованою.

Перевіривши розрахунок пені
здійснений позивачем господарський
суд визнав його вірним, а вимогу про
стягнення пені у розмірі 927,96грн. за
загальний період з 26.09.2014р. по 05.12.2014р.
(по кожному акту окремо) такою, що
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача три відсотки річних у
розмірі 762,71грн. за загальний період з
26.09.2014р. по 05.12.2014р. (по кожному акту
окремо).

Господарський суд зазначає, що три
відсотки річних відповідач просить суд
стягнути за актом №265 від 20.08.2014р.; за
актом №307 від 19.09.2014р. та за актом №346
від 31.10.2014р.

Господарський суд встановив, що
відповідач оплатив заборгованість за
актом №265 від 20.08.2014р. з порушення
строку встановленого укладеним між
сторонами договором.

Відповідач вимогу позивача про
стягнення трьох відсотків річних у
розмірі 762,71грн. за загальний період з
26.09.2014р. по 05.12.2014р. (по кожному акту
окремо) визнає обґрунтованою.

Перевіривши розрахунок трьох
відсотків річних здійснений позивачем
господарський суд визнав його вірним, а
вимогу про стягнення трьох відсотків
річних у розмірі 762,71грн. за загальний
період з 26.09.2014р. по 05.12.2014р. (по кожному
акту окремо) такою, що підлягає
задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача інфляційні втрати у
розмірі 1953,60грн. за загальний період з
26.09.2014р. по 05.12.2014р. (по кожному акту
окремо).

Господарський суд зазначає, що
інфляційні втрати відповідач просить
суд стягнути за актом №265 від 20.08.2014р.;
за актом №307 від 19.09.2014р. та за актом №346
від 31.10.2014р.

Господарський суд встановив, що
відповідач оплатив заборгованість за
актом №265 від 20.08.2014р. з порушення
строку встановленого укладеним між
сторонами договором.

Відповідач вимогу позивача про
стягнення інфляційних втрат у розмірі
1953,60грн. за загальний період з 26.09.2014р.
по 05.12.2014р. (по кожному акту окремо)
визнає обґрунтованою.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат здійснений позивачем
господарський суд визнав його вірним, а
вимогу про стягнення інфляційних втрат
у розмірі 1953,60грн. за загальний період з
26.09.2014р. по 05.12.2014р. (по кожному акту
окремо) такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 3328,89грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України „Про судовий збір", сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України „Про судовий збір"
господарський суд вирішив повернути
позивачу надміру сплачений судовий
збір у розмірі 1623,25грн. за платіжним
дорученням №663 від 27.11.2014р.

Щодо клопотання відповідача про
розстрочку виконання рішення суду на
два місяці рівними частинами.

Пунктом 6 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до п.7.1.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.12р. за № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України",
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12р.
за № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Дослідивши клопотання відповідача
господарський суд визнав його таким, що
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 218, 231, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства
"Дніпропетровський метрополітен"
Дніпропетровської міської ради (49038,
м.Дніпропетровськ, вул.Курчатова, 8;
ідентифікаційний код 21927215) на користь
Дніпропетровського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (49128,
м.Дніпропетровськ, проспект Свободи, 136;
ідентифікаційний код 33974259) 162800,00грн.
(сто шістдесят дві тисячі вісімсот грн.
00 коп.) - основний борг; 1953,60грн. (одна
тисяча дев'ятсот п'ятдесят три грн. 60
коп.) - інфляційні втрати; 762,71грн.
(сімсот шістдесят дві грн. 71 коп.) - три
відсотки річних; 927,96грн. (дев'ятсот
двадцять сім грн. 96 коп.) - пені, видати
наказ.

Розстрочити виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області на два місяці рівними
частинами, а саме:

в строк до 01.02.2015р. комунальне
підприємство "Дніпропетровський
метрополітен" Дніпропетровської
міської ради (49038, м.Дніпропетровськ,
вул.Курчатова, 8; ідентифікаційний код
21927215) повинно погасити заборгованість
у розмірі 83222,14грн. (вісімдесят три
тисячі двісті двадцять дві грн. 14 коп.);

в строк до 01.03.2015р. комунальне
підприємство "Дніпропетровський
метрополітен" Дніпропетровської
міської ради (49038, м.Дніпропетровськ,
вул.Курчатова, 8; ідентифікаційний код
21927215) повинно погасити заборгованість
у розмірі 83222,13грн. (вісімдесят три
тисячі двісті двадцять дві грн. 13 коп.);

Стягнути з комунального підприємства
"Дніпропетровський метрополітен"
Дніпропетровської міської ради (49038,
м.Дніпропетровськ, вул.Курчатова, 8;
ідентифікаційний код 21927215) на користь
Дніпропетровського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (49128,
м.Дніпропетровськ, проспект Свободи, 136;
ідентифікаційний код 33974259) 3328,89грн. (три
тисячі триста двадцять вісім грн. 89
коп.) - судовий збір, видати наказ.

Повернути Дніпропетровському
воєнізованому гірничорятувальному
(аварійно-рятувальному) загону
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (49128,
м.Дніпропетровськ, проспект Свободи, 136;
ідентифікаційний код 33974259) надміру
сплачений судовий збір у розмірі
1623,25грн. (одна тисяча шістсот двадцять
три грн. 25 коп.) за платіжним дорученням
№663 від 27.11.2014р., винести ухвалу.

Ухвалу та накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

18.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко