КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р. Справа№ 910/20429/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Моторчук
А.П. - за довіреністю,

від відповідача: представник -
Федоркіна І.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Вектор-М"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 16.10.2014 р.

у справі № 910/20429/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зороківське", с.
Зороків Чорняхівського р-ну
Житомирської обл.

до Приватного підприємства "Вектор-М",
м. Київ

про стягнення 10 425,09 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Зороківське"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємства "Вектор-М" та, з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, просило суд
стягнути з відповідача на свою користь
10425,09 грн., в тому числі 8283,16 грн.
основного боргу, 1399,85 грн. інфляційного
збільшення боргу та 3 % річних від
простроченої суми боргу у розмірі 742,08
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконуються умови Договору поставки
№270883 від 14.10.2011 р. в частині оплати
поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.10.2014 р. у справі №910/20429/14
позов задоволено повністю, стягнуто з
Приватного підприємства "Вектор-М" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зороківське" 8283 грн.
16 коп. основного боргу, 1399 грн. 85 коп.
збитків від зміни індексу інфляції, 742
грн. 08 коп. - 3 % річних, 1827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Вектор-М"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції було
прийнято з порушенням норм
процесуального права без участі
представника відповідача, а
зобов'язання відповідача перед
позивачем припинилось зарахуванням
зустрічних однорідних вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач зазначає про її
необґрунтованість та просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
без змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.10.2011 р. між Приватним підприємством
"Вектор-М" (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Зороківське" (постачальник) укладено
договір поставки № 270883 (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник передає, а покупець
приймає й оплачує соняшник, що
відповідає по якості ДСТУ 7011:2009 та не
перевищує по якості показники,
визначені у п. 2.6 даного договору (далі -
товар) у кількості 400 000 т +/-5% за вибором
покупця 3 350,00 грн. за одиницю товару на
загальну суму 1 340 000,00 грн. +/-5%. Ціна
товару визначена сторонами договору є
звичайною.

Згідно з п. 1.2. договору ціна та
відповідно загальна вартість кожної
окремої партії товару, а також фактичні
показники якості товару в такій партії,
що буде поставлена на умовах даного
договору, буде зазначатись в окремій
специфікації, яка буде являтись
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України
визначено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.

Згідно п. 7.2. договору даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання обома сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Відповідно до п. 2.2. договору поставка
всієї партії товару за даним договором
здійснюється в термін до 17.10.2011 включно.

Згідно видаткової накладної № 102 від
17.10.2011 позивач поставив, а відповідач
прийняв товар у кількості 22,420 т на
загальну суму 71283,16 грн.

Відповідно до 3.1. договору покупець
здійснює оплату за товар у формі
безготівкового розрахунку платіжним
дорученням шляхом зарахування коштів
на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.2. договору оплата за
товар здійснюється покупцем протягом 3
(трьох) банківських дні з моменту
поставки відповідної партії товару,
після отримання на свою адресу
покупцем від постачальника
рахунку-фактури та документів,
вказаних у п. 2. та 8.7. даного договору.

Відповідач розрахувався з позивачем за
поставлений товар частково, про що
свідчить платіжне доручення № 3596 від
19.02.2012 на суму 63000,00 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином відповідач не виконав
зобов'язання по сплаті отриманого
товару у повному обсязі, в результаті
чого виникла заборгованість, яка
становить 8283,16 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 8 283,16 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

При цьому колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на зарахування
зустрічних позовних вимог з наступних
підстав.

Як зазначає відповідач його зустрічна
вимога до позивача виникла з умов
договору поставки № 2700883 від 14.10.2011 р.,
яка полягає у відшкодуванні податкових
збитків.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї зі сторін.

Тобто, для зарахування зустрічних
однорідних вимог необхідно, щоб
сторони одночасно брали участь у двох
зобов'язаннях і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні повинен бути
боржником в іншому зобов'язанні.
Зарахування можливе у разі
однорідності вимог. Однорідність
вимоги визначається однорідністю
підстав виникнення зобов'язань, які
зараховуються, оскільки зустрічні
вимоги мають бути однорідними за своєю
юридичною природою та матеріальним
змістом.

У випадку здійснення зарахування
відповідна заява обов'язково повинна
мати письмову форму й адресуватися
позивачеві, а її копія і докази
надсилання позивачеві (чи одержання
ним) подаватися господарському суду.

Аналогічної позиції щодо порядку
здійснення зарахування зустрічних
вимог дотримується і Вищий
господарський суд України у п. 22
Інформаційного листа від 12.03.2009 №
01-08/163.

Як вбачається з доданих до матеріалів
справи відповідачем документів заяву
про зарахування зустрічних вимог від
17.10.2014 р. відповідач направив позивачу
20.10.2014 р., тобто після прийняття рішення
судом першої інстанції.

Крім того у матеріалах справи відсутні
докази того, що податкові органи
приймали обов'язкові до виконання
рішення щодо зменшення суми
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинам між стронами.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З огляду на викладені обставини,
відповідач, в порушення умов договору,
у визначений строк оплату за товар не
провів, а отже є таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
товару, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 1 399,85 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та
742,08 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов до правомірного висновку
про задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 1399,85 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та
742,08 грн. - 3% річних.

Щодо тверджень апелянта про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права через розгляд
справи за відсутності представника
відповідача колегія суддів зазначає
наступне.

Копія ухвала Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 р. про призначення
розгляду справи на 16.10.2014 р. була
вручена відповідачу 02.10.2014 р., що
підтверджено повідомленням про
вручення поштового відправлення.

16.10.2014 р. представник відповідача подав
до канцелярії Господарського суду
міста Києва клопотання про перенесення
розгляду справи в зв'язку з
«непередбаченими обставинами».

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
неприйняття до розгляду даного
клопотання через відсутність у
матеріалах справи, які були в наявності
у суду першої інстанції, довіреності
від ПП «Вектор-М» на ім'я Федоркіної І.В.

Крім того, доказів того, що керівництво
відповідача, яке в силу ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України може бути представником
юридичної особи, не в змозі було
прийняти участь в судовому засіданні
не подано, а «непередбачені обставини»
не є підставою для відкладення
розгляду справи в розумінні ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, так як в даному випадку
відповідач мав можливість
скористатись правилами ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України та ст. 244 Цивільного кодексу
України та забезпечити участь у
судовому засіданні іншого
представника.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову повністю, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Вектор-М" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.10.2014 р. у справі № 910/20429/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20429/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв