номер провадження справи 1/30/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014
Справа № 908/3879/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електротехнічна
компанія "Техномрія" (61128, м. Харків,
проспект П'ятдесятиріччя СРСР, буд.149,
оф. 319)

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" (94701, Луганська
область, м. Ровеньки, вул. Комуністична,
буд. 6)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нова Пошта" (36039,
Полтавська обл., місто Полтава, вул.
Фрунзе, будинок 57; місце знаходження:
36000, вул. Калініна, 9, м. Полтава
Полтавської області)

про стягнення 77 470 грн. 38 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Орлов Ю.І., довіреність
б/н від 07.11.14;

від відповідача - ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець, свідоцтво про
державну реєстрацію серії НОМЕР_2 від
27.08.2010 р., паспорт серії НОМЕР_3 виданий
18.02.97; ОСОБА_3, довіреність б/н від 25.10.2014
р.

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Електротехнічна
компанія "Техномрія" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою про
стягнення 77 470 грн. 38 коп.
заборгованості за договором про
поставку бронежилетів, укладеним у
спрощений спосіб, з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 207, 526,
ч.2 ст.712, абз.1 ч.1 ст. 664, ч.2,3 ст. 693, 625
Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 181,
ст. 193 Господарського кодексу України.

07.10.2014 р. позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі, судове засідання призначено на
04.11.2014 р., про що сторони були
повідомлені належним чином, відповідно
до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

24.10.2014 року, суд, без призначення
судового засідання та без виклику
сторін, на підставі ст. 77, 86
Господарського процесуального кодексу
України, враховуючи відрядження
судді-доповідача у справі, відклав
розгляд справи на 11.11.2014 року, про що
сторони були повідомлені належним
чином, відповідно до вимог
Господарського процесуального кодексу
України.

07.11.2014 р. до канцелярії господарського
суду Запорізької області від позивача
у справі до суду надійшло клопотання
про долучення матеріалів справи
документів, які витребувані судом
ухвалою від 07.10.2014 року. Клопотання із
поясненнями та документами було
долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та зазначив, що позивач
свої зобов'язання за усною
домовленістю з відповідачем виконав,
сплативши 100% вартості бронежилетів на
підставі рахунку-фактури № 1 від 04.07.2014
року.

Представник відповідача заперечив
проти позову у повному обсязі, з
підстав, викладених у відзиві на позов,
та вважає, що відповідач виконав взяті
на себе зобов'язання повністю,
передавши товар перевізнику для
відправлення отримувачу за погодженою
між сторонами адресою ТОВ "ДТЕК
Ровенькиантрацит". У подальшому
відправивши електронною поштою доказ
виконання зобов'язання, а саме експрес
-накладну за № 067.

Представник позивача зазначив, що
отримувач товару, ТОВ "ДТЕК Ровеньки-
антрацит" листами від 24.10.2014 року № 2371,
№ 2372 повідомив позивача про те, що
бронежилети відповідно до договору
поставки №277/14-2РА не поставлені.

Представником позивача зазначено, що у
телефонній розмові між представником
позивача та співробітником
перевізника повідомлено, що вантаж
відправлений за ТТН №9067
вилучений співробітниками МВС в м.
Маріуполі, але жодної інформації з
цього приводу вони не отримували.

Представник відповідача зазначив, що
жодної інформації з цього приводу не
має.

Також представником позивача
зазначено, що у товарно-супровідній
квитанції на відправлення
бронежилетів на загальну суму 76000,00
гривень, зазначена вартість
відправлення у 0,01 гривні, що може
свідчити про відсутність бронежилетів
у відправленні.

У відзиві на позовну заяву відповідач
просить суд залучити у якості третьої
особи отримувача товару ТОВ "ДТЕК
Ровенькиантрацит" та в якості іншого
відповідача - перевізника - ТОВ «Нова
Пошта".

Представник позивача заперечив проти
клопотань.

Суд розглянув та задовольнив
клопотання відповідача щодо залучення
ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" в якості
третьої особи, та залучив ТОВ "ДТЕК
Ровенькиантрацит" у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача.

Крім того, суд залучив у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ТОВ "Нова Пошта", оскільки
прийняте рішення може вплинути на її
права та обов'язки, так як ТОВ "Нова
Пошта" була перевізником товару на
підставі домовленості між нею та
відповідачем.

Судом, за відсутністю достатніх
підстав, не задоволено клопотання
відповідача щодо залучення ТОВ «Нова
Пошта» як перевізника товару в якості
відповідача у справі.

В судовому засіданні судом були
оглянуті оригінали документів, надані
сторонами.

Враховуючи необхідність залучення
третіх осіб, а також отримання
необхідних пояснень та доказів від
перевізника ТОВ "Нова Пошта" та
отримувача бронежилетів - ТОВ "ДТЕК
Ровенькиантрацит", судом розгляд
справи відкладався на 02.12.2014 р. о 14 год. 30
хвил., про що сторони були повідомлені
належним чином.

26.11.2014 р. від позивача у справі надійшли
письмові пояснення на відзив
відповідача, в якому позивач вказав, що
жодного доказу на підтвердження
отримання ким-небудь нібито
відвантаженого товару відповідач не
навів та не надав. Документів про
отримання товару позивач також ніколи
не підписував. Посилання відповідач на
експрес-накладну є нікчемним, оскільки
в цьому документі відображено про
відправлення якогось одягу, вартістю
0.01 грн. Вказує на те, що позивач не
обґрунтував, чому саме ТОВ «Нова Пошта»
повинно відповідати за цим позовом.
Вважає, що достатніх підстав для
залучення у справі іншого відповідача
немає. Зазначає, що в матеріалах справи
містяться листи, які підтверджують
факти неотримання бронежилетів.
Посилається на те, що відповідачу були
відомі повна адреса та реквізити
одержувача товару, що також
підтверджується експрес-накладною.
Вважає безпідставними посилання
відповідача на форс-мажорні обставини.

У зв'язку із відпусткою судді Немченка
О.І., ухвалою господарського суду
Запорізької області від 01.12.2014 р.
розгляд справи було перенесено на
08.12.2014 р., про що всі учасники судового
процесу були повідомлені належним
чином, у т.ч. відповідно до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 01.12.2014
№ 01-06/2052/14, що підтверджується
документами, які містяться в
матеріалах справи.

08.12.2014 р. від ТОВ «Нова Пошта» надійшли
пояснення на позовну заяву, в яких
третя особа пояснила, що 07.07.2014 р. по
товарно-транспортній накладній
№ 9067 відповідач з
відділення № 7 ТОВ «Нова Пошта» в м.
Запоріжжя здійснив відправлення
вантажу до відділення ТОВ «Нова Пошта»
у м. Ровеньки, отримувач вантажу ТОВ
«ДТЕК Ровенькиантрацит». Відповідач по
товарно-транспортній накладній №
9067 передав представнику ТОВ «Нова
Пошта» вантаж кількістю 6 місць,
фактичною вагою 162,6 кг, оголошеною
вартістю 0,01 грн., з описом відправлення
«Одяг». Вантаж за товарно-транспортною
накладною № 906, який належав
відповідачу, був вилучений
правоохоронними органами.

Клопотанням, поданим суду, позивач
просив залучити до матеріалів справи
докази направлення копії позовної
заяви та доданих до неї документів на
адреси третіх сторін у справі та докази
направлення пояснень на відзив на
позовну заяву відповідачу.

Клопотання було задоволено. Документи
долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов повністю.
Представник відповідача заперечив
проти позову та письмових пояснень
позивача.

Треті особи в судове засідання не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили. Треті особи належним чином
були повідомлені та були обізнані про
розгляд справи.

Неявка представників третіх осіб не
перешкоджає вирішенню цього спору.
Матеріалів справи достатньо для
розгляду справи та прийняття судового
рішення. До того ж, суд розглядає спір у
строки встановлені ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

За клопотанням присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін., суд

ВСТАНОВИВ:

04.07.2014 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електротехнічна
компанія "Техномрія" (позивачем,
покупцем) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем,
постачальником) шляхом обміну
телефонограмами було укладено договір
постачання, за умовами якого,
постачальник взяв на себе зобов'язання
поставити 20 бронежилетів, загальною
вартістю 76 000 грн. 00 коп., а покупець -
здійснити попередню оплату товару.

На виконання умов договору,
відповідачем було виписано та
направлено позивачу рахунок-фактуру №
1 від 04.07.2014 р. на загальну суму 76 000 грн.00
коп.

Платіжним дорученням № 1521 від 04.07.2014 р.,
згідно вказаного рахунку-фактури,
позивачем було перераховано
відповідачу 76 000 грн. 00 коп.

07.07.2014 р. позивач електронною поштою був
повідомлений про відправку
бронежилетів через ТОВ «Нова Пошта» за
експрес-накладною № 9067.

Враховуючи неотримання бронежилетів
третьою особою на стороні позивача,
останній звернувся до відповідача із
вимогою від 18.08.2014 р. поставити
бронежилети або повернути отримані
грошові кошти, у зв'язку із
невиконанням взятих на себе
зобов'язань з поставки бронежилетів.
Згідно поштового повідомлення,
відповідачем вимога позивача була
отримана 22.08.2014 р.

Враховуючи, що станом на 01.10.2014 р.
відповідач свої зобов'язання з
поставки бронежилетів не виконав та не
повернув кошти, позивач звернувся до
суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь
позивача 76 000 грн. 00 коп. попередньої
оплати, 914 грн. 43 коп. інфляційних втрат
та 555 грн. 95 коп. 3 % річних було предметом
судового розгляду у цій справі.

Суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню, на
підставі наступного:

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 вказаного кодексу,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу
України правочин може вчинятись усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних наслідків.

Згідно ст. 207 Цивільного кодексу
України 1. Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. 2. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів (ч.1 ст. 181 Господарського
кодексу України).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України та ст. 509 Цивільного кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. (Аналогічна норма
міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу
України.). До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом правовідносини
сторін було врегульовано договором
поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як встановлено судом, та
підтверджується сторонами у справі, за
домовленістю сторін, на виконання
укладеного між сторонами у спрощений
спосіб договору поставки бронежилетів,
відповідач оформив та підписав
накладну № 1414 від 04.07.2014 р. із
зазначенням найменування сторін
(постачальника та покупця), їх адрес,
базис постачання, назву товару -
бронежилети, їх характеристику,
кількість - 20 шт. за ціною по 3 800 грн. 00
коп.. на загальну суму 76 000 грн. 00 коп. та
виставив позивачу рахунок-фактуру № 1
від 04.07.2014 р. на здійснення передоплати
на загальну суму 76 000 грн. 00 коп. за
бронежилети у кількості 20 штук, ціною 3
800 грн. 00 коп. за 1 шт.

Платіжним дорученням № 1521 від 04.07.2014 р.
позивач здійснив на користь
відповідача попередню оплату в сумі 76
000 грн. 00 коп. як сплату за жилети по
рахунку № 1 від 04.07.2014 р.

Отже, позивач виконав зі свого боку
договірні зобов'язання та згідно умов
договору та рахунку-фактури № 1 від
04.07.2014 р. здійснив на користь
відповідача передоплату на загальну
суму 76 000 грн. 00 коп. за бронежилети у
кількості 20 штук ціною 3 800 грн. 00 коп. за
1 шт.

Як стверджує представник позивача та
згідно матеріалів справи, зокрема,
листів третьої особи на стороні
позивача та ТОВ «Нова Пошта»,
узгоджений сторонами предмет договору
поставки - бронежилети у кількості 20
штук ціною 3 800 грн. 00 коп. за 1 шт.,
найменування та характеристика яких
зазначено у накладній та
рахунку-фактурі, третьою особою на
стороні позивача отримані не були.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до відповідача із
вимогою № 18/08-01 від 18.08.2014 р. про
виконання у семиденний строк, з моменту
отримання вимоги, взяте на себе
зобов'язання з постачання 20
бронежилетів або повернути суму
попередньої оплати в розмірі 76 000 грн. 00
коп.

Згідно поштового повідомлення,
відповідачем вимога позивача була
отримана особисто 22.08.2014 р.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу
України встановлено право покупця на
повернення суми попередньої оплати при
умові, що продавець не передав товар у
встановлений строк.

Відповідач не довів виконання взятого
на себе зобов'язання з поставки
бронежилетів чи повернення позивачу
суми попередньої оплати у розмірі 76 000
грн. 00 коп.

Так, в обґрунтування своїх доводів щодо
виконання умов взятих на себе
зобов'язань з поставки бронежилетів,
відповідач посилається на передачу
перевізникові ТОВ «Нова Пошта» товару,
згідно експрес - накладної за № 067,
про що позивач був повідомлений.

Однак, як свідчить зміст експрес -
накладної за № 067, Приватною
особою, ПІБ контактної особи - ОСОБА_1, у
м. Запоріжжя через відділення № 7, у
місто-одержувач - Ровеньки, назва фірми
ТОВ ДТЕК Ровенки Антрацит, було
здійснено відправлення - одяг, 6 шт.
фактичною вагою 162,6 кг, оголошеною
вартістю 0,01 грн.

Отже, зазначена експрес-накладна не
підтверджує направлення відповідачем
саме обумовленого сторонами товару -
бронежилетів із відповідними
характеристиками у кількості 20 штук за
ціною 3 800 грн. 00 коп. кожен.

Інших доказів в підтвердження
виконання своїх зобов'язань з поставки
обумовленого сторонами товару,
відповідач не надав.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції
України, статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський судовий
процес здійснюється на засадах
змагальності та рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. При цьому принцип
змагальності передбачає покладання
тягаря доказування на сторони,
покладання на них відповідальності за
доведеність їхніх вимог чи заперечень;
вимагає від сторін ініціативи та
активності в реалізації їхніх
процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства
України, позовні заяви повинні
подаватись до суду в разі порушення
відповідачем законних прав та
інтересів позивача. Тобто подання
позовної заяви є способом захисту
порушених прав та законних інтересів
правомірної сторони.

Як встановлено судом та свідчать
матеріали справи, позивачем
підтверджено виконання своїх
зобов'язань перед відповідачем та
здійснення попередньої оплати за
поставку відповідачем узгодженого між
сторонами товару.

Відповідачем належних доказів
поставки узгодженого із позивачем
товару не надано.

Не надано відповідачем і доказів
поставки бронежилетів чи повернення
суми передоплати і після спливу
семиденного строку після отримання
листа-вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що позивачем доведено належними
доказами обґрунтованість та
правомірність заявлених позовних
вимог щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 76 000 грн. 00 коп. суми
попередньої оплати.

При розгляді цього спору та вирішенні
справи, суд враховує предмет та
підстави цього позову, а також те, що
позовні вимоги заявлені саме до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, з
підстав невиконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо поставки
узгодженого із позивачем товару саме
третій особі на стороні позивача. Як
свідчать матеріали справи,
відповідачем не доведено факт
виконання зобов'язань щодо поставки
бронежилетів Товариству з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Ровенькиантрацит». Інші
правовідносини сторін, у т.ч. з питання
перевезення товару, тощо, не стосуються
цього предмету спору та можуть бути
предметом розгляду в іншому судовому
процесі.

З вищевикладених підстав, судом не
беруться до уваги доводи відповідача
щодо щодо необхідності залучення в
якості відповідача у справі
перевізника - ТОВ «Нова Пошта».

З наданих ТОВ «Нова Пошта» пояснень та
копій протоколів огляду місця події
суд також не має можливості встановити
факт направлення відповідачем
узгодженого із позивачем товару.

Позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних підлягають задоволенню
частково, на підставі наступного:

Так, в обґрунтування позовних вимог в
цій частині, позивач посилається на ч. 3
ст. 693 та ст. 625 Цивільного кодексу
України.

Згідно з ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу
України, на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 Цивільного
кодексу України, розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З посиланням, у т.ч. на ст. 625 Цивільного
кодексу України, позивач просить
стягнути з відповідача 3% річних за
період з 04.07.2014 р. (дати здійснення
попередньої оплати) по 01.10.2014 р. (дата
підписання позовної заяви) в сумі 555
грн. 95 коп.

Однак, проценти річних, про які йдеться
у частині другій статті 625 ЦК України,
необхідно відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу. Стягнення процентів річних є
заходом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).
Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання. Якщо договором
або чинним законодавством не
передбачено розміру процентів за
користування чужими коштами, то припис
частини другої статті 625 ЦК України
може бути застосований господарським
судом лише за наявності порушення
боржником грошового зобов'язання. (п.п.
6.1.- 6.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Сторонами розмір та початок
нарахування відповідних процентів не
встановлювався, а стягнення процентів
на підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України є заходом відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

В даному випадку, у відповідача перед
позивачем виникло порушення грошового
зобов'язання з 30.08.2014 р., тобто після
закінчення семиденного строку з дня
отримання відповідачем вимоги
позивача щодо повернення суми
попередньої оплати.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного, на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України,
враховуючи, що позивач просив стягнути
з відповідача суму 3% річних саме по
01.10.2014 р., з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 3% річних
в сумі 206 грн. 14 коп. за період з 30.08.2014 р.
по 01.10.2014 р. (включно).

З урахуванням вищенаведеного, беручи
до уваги, що порушення саме грошового
зобов'язання (повернення суми
попередньої оплати) відповідача перед
позивачем виникло саме з 30.08.2014 р., а
згідно позовних вимог, позивач просив
стягнути суму інфляційних втрат саме
за період липень-серпень 2014 р., у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення суми інфляційних втрат суд
відмовляє.

На підставі викладеного, суд
задовольняє вимоги позивача частково і
приймає рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 76 000
грн. 00 коп. суми попередньої оплати та 206
грн. 14 коп. 3% річних. У задоволенні вимог
позивача про стягнення з відповідача
решти відсотків річних та інфляційних
втрат суд відмовляє.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір відноситься на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22,33, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з усіх
рахунків, встановлених державним
виконавцем при виконанні судового
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Електротехнічна компанія "Техномрія"
(61128, м. Харків, проспект П'ятдесятиріччя
СРСР, буд.149, оф. 319, , п/р
№7100 у ПАТ «Укрсиббанк» м. Харків,
МФО 351005) 76 000 (сімдесят шість тисяч) грн.
00 коп. попередньої оплати, 206 (двісті
шість) грн. 14 коп. 3% річних та 1 797 (одна
тисяча сімсот дев'яносто сім) грн. 00 коп.
судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено і підписано « 15»
грудня 2014 року.

Суддя
О.І. Немченко