ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2014 р.Справа № 916/3512/13

За позовом: Приватного підприємства
"НІКА-2";

до відповідачів: 1.
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області

2. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання недійсним свідоцтва про
право власності

Головуючий - Погребна К.Ф.

Судді - Щавинська Ю.М.

Малярчук І.А.

У судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Сажина С.М. директор, на
підставі протоколу;

Гамар В.І. - довіреність;

Від відповідача 1: не з'явився;

Від відповідача 2: ОСОБА_6 - довіреність;

ОСОБА_7 - довіреність.

У судовому засіданні 08.12.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Гамар В.І. - довіреність;

Від відповідача 1: не з'явився;

Від відповідача 2: ОСОБА_6 - довіреність;

ОСОБА_7 - довіреність.

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського
суду Одеської області від 23.12.2013р.
порушено провадження у справі №916/3512/13
та прийнято позовну заяву до розгляду
суддею Меденцевим П.А.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.02.2014р. строк розгляду
справи було продовжено до 06 березня 2014
року відповідно до ст.69 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.02.2014р.
представником позивача було заявлено
клопотання про призначення справи до
колегіального розгляду.

У зв'язку із задоволенням клопотання
позивача про призначення справи до
колегіального розгляду та складністю
справи №916/3512/13, на підставі
розпорядження голови господарського
суду Одеської області від 24.02.2014р. було
визначено склад колегії для
колегіального розгляду справи №916/3512/13
у наступному складі: головуючий суддя
Меденцев П.А., суддя Степанова Л.В., Рога
Н.В.

Ухвалою суду від 24.02.2014р. справу
прийнято до колегіального розгляду та
призначено до розгляду колегією суддів
у складі головуючий суддя Меденцев
П.А., суддя Степанова Л.В., Рога Н.В.

У зв'язку з перебуванням на лікарняному
судді Меденцева П.А., згідно з
розпорядженням в.о. голови суду від
10.04.2014р. було проведено повторний
автоматичний розподіл справи № 916/3512/13,
за наслідками чого головуючим по
вказаній справі визначено суддю
господарського суду Одеської області
Гуляк Г.І.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.04.2014р. справу прийнято до
колегіального розгляду та призначено
до розгляду колегією суддів у складі
головуючий суддя Гуляк Г.І., суддя
Степанова Л.В., Рога Н.В.

На підставі розпорядження керівника
апарату суду від 24.04.2014 року щодо
повторного автоматичного розподілу
справи для внесення змін до складу
колегії суддів, за наслідками чого
суддю Степанову Л.В. було замінено на
суддю Д'яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.04.2014 року справу прийнято
до розгляду колегією суддів у складі
головуючий суддя Гуляк Г.І., суддя Рога
Н.В., суддя Д'яченко Т.Г.

У зв'язку із перебуванням судді
Д'яченко Т.Г. у відпустці,
розпорядженням керівника апарату
господарського суду Одеської області
від 23.06.2014 року по справі №916/3512/13 щодо
повторного розподілу справи для
внесення змін до колегії суддів, було
здійснено заміну судді в колегії
Д'яченко Т.Г. на суддю Малярчук І.А

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.06.2014 року справу прийнято
до розгляду колегією суддів у складі
головуючий суддя Гуляк Г.І., суддя Рога
Н.В., суддя Малярчук І.А..

Приймаючи до уваги перебування судді
Гуляк Г.І. на лікарняному з 15.08.2014р. та
судді Рога Н.В. у відпустці з 11.08.2014р. по
20.09.2014р., згідно автоматизованої
системи документообігу суду та
розпорядженням керівника апарату суду
№584 від 18.08.2014р., справу №916/3512/13
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Погребна К.Ф.,
суддя Щавинська Ю.М., суддя Малярчук І.А.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 18.08.2014 року справу
прийнято до розгляду колегією суддів у
складі головуючий суддя Погребна К.Ф.,
суддя Щавинська Ю.М., суддя Малярчук І.А.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.10.2014р. задоволено
клопотання представника третьої особи
про залучення до участі у справі іншого
відповідача, виключено Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 зі складу
учасників судового процесу, а саме як
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача та залучено Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 до участі у
справі в якості іншого відповідача.

Відповідач - ФОП ОСОБА_2, позовні вимоги
не визнає з підстав, зазначених у
відзиві на позов та письмових
поясненнях, посилаючись, зокрема на
пропуск позивачем строку позовної
давності на звернення до суду. Також, на
думку відповідача, даний спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України, оскільки свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що є
предметом спору видане ОСОБА_2 як
фізичній особі, а не фізичній особі -
підприємцю.

Позивачем, позовні вимоги підтримує в
остаточній редакції, яку викладно у
заяві від 11.09.2014р. (вх. №2359114 від 11.09.2014р.)
та, згідно якої він просить суд визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно комплексу
будівель та споруд бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташовані за
адресою: АДРЕСА_3 від 21.12.2007 року, що
видане ОСОБА_2 Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією
Одеської області.

Відповідач - Білгород-Дністровська
районна державна адміністрація
Одеської області про місце та дату
судових засідань був повідомлений
належним чином, але представник
адміністрації в судові засідання не
з'являвся, відзив на позовну заяву від
зазначеного відповідача до суду не
надходив.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Відповідно до ст.77 ГПК України у
судових засіданнях 24.09.2014р. до 10.10.2014р.
та 29.10.2014р. до 17.11.2014р. оголошувались
перерви.

У судовому засіданні 08.12.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 березня 2007 року по справі №2-2971,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та
визнано за нею право власності на
самовільні будівлі, розташовані на
території Будацької Коси, біля селища
Затока, база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
будівлі: щитова літ. «Б», розміром
(2,40х5,37)+(3,95х4,52)м; навіс літ. «б», розміром
(4,52x1,42)м; склад літ. „Ж", розміром
(6,20х5,85)м; навіс літ. «ж» (2,56x5,85)м; бар літ.
«А», розміром (21,88x6,17)м; будинок
відпочинку літ. «ї», розміром (3,50x28,17)м;
навіс літ. «ї», розміром (1,60х2,40)м.

Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією Одеської
області на підставі судового рішення
було прийнято розпорядження №1532/2007 від
03.09.2007 року «Про затвердження актів
державної технічної комісії».

На підставі судового рішення та
розпорядження №1532/2007 від 03.09.2007 року
«Про затвердження актів державної
технічної комісії», Білгород-
Дністровською районною державною
адміністрацією Одеської області було
прийнято розпорядження №1553/2007 від
11.09.2007 року «Про оформлення права
власності суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_2 на
будинок відпочинку, щитову, склад, бар
на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

21.12.2007 року Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією на
підставі розпорядження №1553/2007 від
11.09.2007р. на ім'я ОСОБА_2 було видане
свідоцтво серії САА №825996 про право
власності на комплекс будівель га
споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за адресою: АДРЕСА_3

Як встановлено матеріалами справи,
рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 10.09.2013р. по справі
№22-ц/785/7182/13 рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 березня 2007 року про визнання
права власності - скасовано, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області про визнання права власності
на самовільні будівлі - відмовлено.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 року
по справі №815/4703/13-а, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 03.04.2014р., визнано
протиправним та скасовано
розпорядження Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007 року
«Про затвердження актів державної
технічної комісії» в частині
затвердження акту державної технічної
комісії про здачу в експлуатацію
будівництва будинку відпочинку з
навісом, щитової з навісом, складу з
навісом, бара громадянки ОСОБА_2 на
базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
території Будацької коси, біля селища
Затока Шабівської сілької ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області; визнано протиправним
та скасовано розпорядження
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області №1553/2007 від 11.09.2007 року «Про
оформлення права власності суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_2 на будинок відпочинку,
щитову, склад, бар на базі відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач, вважаючи, що свідоцтво про
право власності серії САА №825996 від
21.12.2007р. було видано із порушенням норм
чинного законодавства, звернувся із
позовом до суду про визнання його
недійсним.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтею 41 Конституції України, норми
якої кореспондуються з положеннями ч.1
ст.321 Цивільного кодексу України,
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст.15,16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорення. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може,
зокрема, бути визнання права, визнання
правочину недійсним або визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі (п. 2 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів" від
26.01.2000 року № 02-5/35).

Суд враховує, що рішенням
Європейського суду з прав людини від
25.07.2002 року у справі
"Совтрансавто-Холдинг" проти України",
яке є в силу ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" є джерелом права, визначено, що
"право на справедливий судовий розгляд,
гарантований статтею 6 § 1 Конвенції,
повинно тлумачитися в світлі преамбули
Конвенції, яка проголошує верховенство
права як елемент спільної спадщини
держав-учасниць. Одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

Як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав Приватного
підприємства «Ніка-2», внаслідок
оформлення права власності ФОП ОСОБА_2
на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»
встановлено під час апеляційного
провадження по справі №22-ц/785/7182/13 та у
судовому провадженні №815/4703/13-а з
розгляду вимог про визнання
протиправним та скасування
розпорядження Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області, що стали підставою
для видачи спірного свідоцтва.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, з рішення Апеляційного суду
Одеської області від 10.09.2013р.
№22-ц/785/7182/13, вбачається що, частина
самочинних будівель зведена на межі
суміжної земельної ділянки - ПП
„Ніка-2", замість забору. Вказана
суміжна земельна ділянка площею 1, 3937
га належить ПП „Ніка-2" на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 09.02.2006 року, що
підтверджується державним актом
серії ЯЕ № 665502 від 03 вересня 2007 року.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 30.07.2013р. у справі №916/1707/13,
залишеннм без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 08.10.2013р. фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову до ПП "Ніка-2" та
відділу Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№766688 від 11.06.2012р., площею 1,3937 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2 (за
межами населеного пункту), виданого
приватному підприємству „Ніка-2", та
який зареєстрований відділом
Держкомзему у Білгород-Дністровському
районі в книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за №00005.

У відповідності до ст.41 Конституції
України, кожен має право користуватися
і розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та Закону
України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном
на власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від
29.11.1991 року у справі «Пайн Велей
Девелопментс ЛТД проти Ірландії»
зазначається, що власники мають право
претендувати щонайменше на законне
сподівання на можливість
користуватися своєю власністю.

Розглядаючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що відносини, пов'язані
з державною реєстрацією речових прав
на нерухоме майно всіх форм власності,
їх обтяжень, інших прав, які підлягають
реєстрації, та правочинів щодо
нерухомості, а також самі правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та їх обтяжень, внесення змін
про них, їх припинення та скасування -
регулюються Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" вiд
01.07.2004 року №1952-IV.

Згідно ст.19 закону України„ Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"( в
редакції що діяла на момент реєстрації
) підставою для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, є
свідоцтво про право власності на
будівлю (частину будівлі), споруду.

Відповідно до пункту 6.1 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно",
затвердженого наказом Міністерства
Юстиції України від 07.02.2002р., № 7/5 (в
редакції що діяла на момент державної
реєстрації права власності) оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна провадиться з видачею свідоцтва
про право власності.

Згідно Додатку №1 до вказаного
Типового положення свідоцтво на право
власності на нерухоме майно є
правовстановлюючим документом.

Системний аналіз вищезазначених
правових норм надає можливість зробити
висновок, що свідоцтво про право
власності на нерухоме майно є
правовстановлюючим документом, а
відтак спір про визнання цього
правовстановлюючого документа
недійсним, враховуючи суб'єктний склад
учасників цього спору, підвідомчий
господарським судам. Отже, доводи
відповідача про невірно обраний спосіб
захисту позивачем, не заслуговують на
увагу.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від
21.12.2007р., що є предметом спору, видане на
підставі розпорядження
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області №1553/2007 від 11.09.2007 року «Про
оформлення права власності суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_2 на будинок відпочинку,
щитову, склад, бар на базі відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Суд звертає увагу на те, що саме
свідоцтво про право власності не є
правочином, його наслідком не є
виникнення, зміна чи припинення
правовідносин. Свідоцтво про право
власності є лише документом, яким
оформляється (підтверджується)
право власності. Поряд з цим, суд
зазначає, що питання правомірності
видачі та дії свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
безпосередньо залежить від законності
рішення органу, на підставі якого
таке свідоцтво видане.

А тому, враховуючи наведене, суд
приходить до переконання, що оскільки
розпорядження Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області № 1553/2007 від 11.09.2007
року, на підставі якого видане спірне
свідоцтво серії САА №825996 від 21.12.2007р.,
було визнано протиправним та скасовано
у судовому порядку постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 23.09.2013 року по справі №815/4703/13-а
, - то скасування підстав для видачі
свідоцтва - є правовою підставою для
визнання недійсним і самого свідоцтва
про право власності серії САА №825996 від
21.12.2007р., виданого на підставі такого
розпорядження.

Вищезазначене свідчить про те, що в
даному випадку позовні вимоги ПП
"НІКА-2" відносно свідоцтва про право
власності серії САА №825996 від 21.12.2007р.
підлягають задоволенню шляхом єдиного
способу захисту, а саме, шляхом
визнання свідоцтва про право власності
серії САА №825996 від 21.12.2007р. - недійсним.

Оцінюючи позицію відповідача в частині
відмови в задоволенні позовної вимоги
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності з посиланням на те, що
саме свідоцтво про право власності від
21.12.2007 року, було погашено і, відповідно,
втратило чинність з 05.12.2012 року, тобто з
дати державної реєстрації права
власності на вищевказане нерухоме
майно на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 22.11.2012
року., а отже права позивача не
порушені, колегія суддів дійшла
висновку , що ця позиція є хибною з
огляду на таке.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції на час внесення запису про
погашення свідоцтва) визначається, що у
разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

В зв'язку з цим, при отриманні державним
реєстратором рішення суду, що набрало
законної сили, про визнання недійсною
підстави внесення запису (права
власності, обтяження, іншого речового
права - оренда, іпотека та ін.) до
Державного реєстру, він зобов'язаний
скасувати відповідний запис про
державну реєстрацію прав.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права, що в рівній
мірі означає як наявність права, так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається,
що суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Під час проведення державної
реєстрації переходу права власності,
інших речових прав на нерухоме майно
або обтяжень таких прав державний
реєстратор замість існуючих
відомостей, що містяться у відкритому
розділі Державного реєстру прав,
вносить нові відомості, визначені у
пунктах 21-24 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженому постановою КМУ від 26.10.2011
№1141.

В даному Порядку передбачено норми
щодо відмітки про погашення записів,
але стосуються вони лише випадків, коли
здійснюється перенесення записів з
розділу або зі спеціального розділу
Державного реєстру прав (п.30).

Отже, жодна норма не містить припису
про погашення записів.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, на підставі свідоцтва про право
власності від 21.12.2007 року, що є
предметом спору, 13.11.2012р. Шабівською
сільською радою
Білгород-Дністровського району було
прийнято рішення №205/2012 «Про
оформлення права власності на будівлі
та споруди бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_3»,
яким оформлено право власності ОСОБА_2
на комплекс будівель та споруд бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ,
шляхом видачі нового свідоцтва,
замість свідоцтва про право власності
від 21.12.2007 року.

Як встановлено судом, про що
зазначалось вище, свідоцтво серії САА
№825996 від 21.12.2007р., яким встановлюється
(підтверджується) право власності на
будинок відпочинку, щитову, склад, бар
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», порушує
права позивача, а тому вимога про
визнання цього свідоцтва недійним
обґрунтована і підлягає задоволенню.

Клопотання відповідача на залучення до
участі у справі, у якості іншого
відповідача, ОСОБА_2, як фізичну особу,
оскільки свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, що є предметом спору,
видане ОСОБА_2 як фізичній особі, а не
фізичній особі -підприємцю, та
припинення провадження у справі за
суб'єктним складом сторін, не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Так, з аналізу розпоряджень
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області №1532/2007 від 03.09.2007 року «Про
затвердження актів державної
технічної комісії» та №1553/2007 від 11.09.2007
року «Про оформлення права власності
суб'єкту підприємницької діяльності -
фізичній особі ОСОБА_2 на будинок
відпочинку, щитову, склад, бар на базі
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», вбачається,
що заявником була саме фізична особа -
підприємець, а не фізична особа.

Окрім того, на момент отримання
спірного свідоцтва в 2007 році,
користувачем земельної ділянки, на
якій розташоване майно право власності
на яке затверджене свідоцтвом, була ФОП
ОСОБА_2, що підтверджується договором
оренди земельної ділянки від 07.11.2001
року.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 05.11.2013 р. у справі №916/2414/13,
визнано незаконним та скасовано
рішення Білгород-Дністровської
районної ради Одеської області від
07.09.2001 р. № 479-ХХІІІ "Про надання
земельної ділянки на Будацькій косі
біля селища Затока в довгострокову
оренду приватному підприємцю ОСОБА_2
для забудови та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», визнано
недійсним договір оренди, укладений
07.11.2001 р. між Білгород-Дністровською
районною радою Одеської області та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
щодо земельної ділянки площею 0,9872 га,
яка розташована на землях Будацької
коси біля селища Затока
Білгород-Дністровського району
Одеської області та надана для
забудови і обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Викладене свідчить що відповідач у
даних правовідносинах виступав як
підприємець, а не як фізична особа.

Також, як встановлено судом, Ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 березня 2014 року у цивільній
справі справі 22-ц/785/5143/14 позовом ОСОБА_2
до приватного підприємства «Ніка-2»,
відділу Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про усунення перешкод
у користуванні майном та визнання
недійсним державного акту -
провадження закрито, оскільки
встановлено, що справа підвідомча
господарському суду, а правовідносини
з вказаної справи виникають з відносин,
в яких беруть участь суб'єкти
господарської діяльності.

Зокрема, зазначено, що орендарем
спірної земельної ділянки є фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, статус якої
підтверджено Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 31 липня
2013.

Отже, та обставина, що свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
комплексу будівель та споруд бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», від 21.12.2007
року, видане ОСОБА_2, як фізичній особі,
не змінює зміст та суть договірних
відносин та фактичного правового
статусу сторін та не спростовує
вищенаведеного.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
згідно з Конвенцією про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованою Законом України №475/97-ВР
від 17.07.1997р., Україна взяла на себе
зобов'язання з забезпечення права на
справедливий суд, передбаченого ст.6
зазначеної Конвенції.

Посилання відповідача ФОП ОСОБА_2 про
застосування у справі строку позовної
давності на звернення до суду, також не
приймаються до уваги, оскільки про
існування спірного свідоцтва про право
власності та розпорядження, позивачу
стало відомо у 2013 році під час розгляду
судової справи №495/3832/13-ц, порушеній за
позовом ОСОБА_2 до ПП «Ніка-2», відділ
Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку.
Зазначені обставини доведені
позивачем і не спростовані
відповідачем.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу
України позовною давністю є строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила
(частина перша статті 261 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст.257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Колегія суддів
зазначає, що стаття 261 Цивільного
кодексу України пов'язує початок
перебігу строку позовної давності з
виникненням права на позов у особи,
право якої порушено.

Про те, що позивачу стало відомо про
порушення його прав лише у 2013 році,
також свідчить те, що ПП „Ніка-2" було
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 березня 2007 року, на підставі якого
в подальшому було оформлено право
власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
строк позовної давності для захисту
позивачем порушеного права,
встановленого ст.257 ЦК України та про
застосування наслідків спливу якого
було заявлено у клопотанні
відповідачем, позивачем не пропущено.

Під час прийняття рішення суд вирішує
окрім питання, чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами це
підтверджується, зокрема, і наявність
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи, та доказів на їх
підтвердження.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

При цьому, суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

Згідно зі ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідачів

Керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства "НІКА-2" до
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області, Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності -
задовольнити.

2. Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
видане ОСОБА_2 Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією
Одеської області серії САА №825996 від
21.12.2007р., що посвідчує право власності
на нерухоме майно: будинок відпочинку,
І; щитова, Б; склад, Ж; бар, А, комплексу
будівель та споруд АДРЕСА_3, база
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

3. Стягнути з Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області (67700, Одеська область,
м. Білгород-Дністровський, вул. Леона
Попова, 24, ) на користь
Приватного підприємства "НІКА-2" (67772,
Одеська область,
Білгород-Дністровський район,
Шабівська сільська рада, комплекс
будівель та споруд НОМЕР_1 база
відпочинку «Ніка-2», )
573(п'ятсот сімдесят три)грн. 50коп.
судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (67770, АДРЕСА_1) на користь
Приватного підприємства "НІКА-2" (67772,
Одеська область,
Білгород-Дністровський район,
Шабівська сільська рада, комплекс
будівель та споруд НОМЕР_1 база
відпочинку «Ніка-2», )
573(п'ятсот сімдесят три)грн. 50коп.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст.85
Господарського процесуального кодексу
України, після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15 грудня 2014 р.

Головуючий
К.Ф. Погребна

Суддя
Ю.М. Щавинська

Суддя
І.А. Малярчук