м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», м.Київ,
за участю третьої особи 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: Ковалика
Ігоря Романовича, м.Львів
за участю третьої особи 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Львівського комунального
автотранспортного підприємства №1,
про стягнення 14 039,44 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився.
від відповідача: Пилипець А.Ю. - по дов.
від третьої особи 1: не з'явився
від третьої особи 2: не з'явився
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Граве
Україна», м.Львів звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовом до відповідача, Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», м.Київ
про стягнення 14 039,44 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на виплату Карвацькій
Ірині Омелянівні страхового
відшкодування на підставі договору
страхування «Граве КАСКО», внаслідок
чого до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна» перейшло право вимоги до
Відповідач у відзиві б/н від 26.11.2014р.
проти позовних вимог надав заперечення
з огляду на ненадання заявником
належних доказів вини фізичної особи,
цивільно-правову відповідальність
якої застраховано відповідачем, у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, що стала підставою для
здійснення страхового відшкодування.
У судове засідання 17.12.2014р. позивач не
з'явився, представника не направив.
Проте, за висновками суду, Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Граве Україна» було належним
чином повідомлене про час та місце
розгляду справи з огляду на таке.
За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського
процесуального кодексу України), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони про час і місце
наступного судового засідання.
Отже, враховуючи, що присутність
представника позивача у минулому
судовому засіданні підтверджується
протоколом від 26.11.2014р. судового
засідання, суд дійшов висновку, що
заявник був обізнаний про час та місце
наступного слухання справи.
Ухвалою від 26.11.2014р. до участі у
розгляді справи в якості третіх осіб 1, 2
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача залучено
Ковалика Ігоря Романовича та Львівське
комунальне автотранспортне
підприємство №1.
Треті особи 1 та 2 у судове засідання
також не з'явились, пояснень по суті
спору не надали. Проте, за висновками
суду, вказані учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та рісце розгляду
справи. При цьому, господарський суд
виходить з наступного.
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
У ст.29 Цивільного кодексу України
зазначено, що місцем проживання
фізичної особи є житло, в якому вона
проживає постійно або тимчасово.
Наразі, відповідно до наявної в
матеріалах справи постанови від
22.02.2013р. Франківського районного суду
м.Львова місцем проживання третьої
особи 1 є: м.Львів, вул.Наукова, 96/1.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
За змістом наявного у матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
Львівська область, м.Львів,
На вказані адреси судом було
направлено ухвалу від 26.11.2014р., проте, на
даний час конверти з судовою
кореспонденцією на адресу
господарського суду м.Києва повернуто
Згідно з п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу у
справі було надіслано за належною
адресою, і не повернуто підприємством
зв'язку або повернуто з посиланням на
відсутність (вибуття) адресата, відмову
від одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.
Таким чином, враховуючи наведене вище,
господарський суд дійшов висновку, що
належним доказом повідомлення третіх
осіб про час та місце розгляду справи
17.12.2014р. є долучена до матеріалів
справи засвідчена копія реєстру
поштових відправлень суду за 01.12.2014р.
Наразі, з огляду на неявку позивача та
третіх осіб в судове засідання,
господарський суд враховує, що за
змістом ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Аналогічні
положення визначені також приписами
ст.27 Господарського процесуального
кодексу України для третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Одночасно, суд зазначає, що клопотання
без номеру та дати, що надійшло до
господарського суду 16.12.2014р.,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна» про
відкладення розгляду справи судом
залишено без задоволення виходячи з
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому, господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 Господарського процесуального
кодексу), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.
Позивачем належними та допустимими у
розумінні ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами не доведено неможливості
заміни представника заявника, як з
числа своїх працівників, так і з осіб,
не пов'язаних з господарським
товариством трудовими відносинами.
Одночасно, господарським судом
прийнято до уваги, що позивачем у
попередніх судових засіданнях було
висловлено свою правову позицію по
суті спору та надано витребувані судом
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
незважаючи на те, що позивач та треті
особи в процесі розгляду справи 17.12.2014р.
не скористався правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними у ній документами відповідно
до вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаного учасника судового
спору не перешкоджає вирішенню спору
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши представлені учасниками
судового процесу документи,
господарський суд встановив:
Згідно із ст.16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
Як свідчать матеріали справи, 03.10.2012р.
між Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Граве Україна»
(страховик) та Карвацькою Іриною
Омелянівною (страхувальник) було
добровільного страхування «Граве
КАСКО», відповідно до п.1.2 якого
страховик згідно з Правилами
добровільного страхування та на
підставі заяви страхувальника
зобов'язався здійснювати страхування
від ризиків та виплачувати страхове
відшкодування у разі настання
страхового випадку. Предметом договору
контрагентами визначено майнові
інтереси, що пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом з наступними
марка/модель: Fiat Punto,
реєстраційний номер: ВС 9403 АЕ,
від 03.10.2012р. страховим випадком
вважається, в тому числі, пошкодження
транспортного засобу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Сторонами договору погоджено нульовий
розмір франшизи у разі настання
вказаного страхового випадку.
03.10.2012р передбачено, що вигодонабувачем
За умовами п.1.15 вказаного правочину
договір діє з 06.10.2012р. по 05.10.2013р.
Виходячи з змісту довідки №9146419 про
дорожньо-транспортну пригоду, 22.01.2013р. о
17 год. 10 хвил. у м.Львів по вул.Наукова
Стрийська (перехрестя) відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів 1. автобус ЛАЗ 191FO,
державний номер ВС 5517 СІ, що належав
Львівському комунальному
автотранспортному підприємтсву, яким
керував Ковалик Ігор Романович, та 2. Fiat
Punto, державний номер ВС 9403 АЕ, що належав
Карвацькій Ірині Олексіївні, керування
яким під час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
здійснювала Карвацька Ірина
Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір збитків,
які підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.
Статтею 990 вказаного
нормативно-правового акту встановлено,
що страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.
від 03.10.2012р. виплата страхового
відшкодування проводиться після
встановлення страховиком факту
страхового випадку, підтвердження
цього факту компетентними органами і
визначення розмірів збитків,
підтверджених відповідними
документами, та прийняття рішення
страховиком про виплату страхового
Страховик розглядає питання про
виплату страхового відшкодування,
насамперед, на підставі заяви
страхувальника про настання
страхового випадку (п.10.1 договору
Згідно з розділом 11 вказаного
правочину визначення розміру
страхового відшкодування може
проводитись на підставі виставлених
рахунків на оплату відновлювального
ремонту транспортного засобу та актів
про виконані роботи, квитанції, якою
підтверджуються витрати
страхувальника на здійснення ремонту
пошкодженого автомобіля, акту
експертної оцінки кваліфікованого
експерта та/або спеціалізованого
Як свідчать матеріали справи, 24.01.2013р.
судовим експертом Холодцовим Д.В. було
проведено огляд автомобіля Fiat Punto,
державний номер ВС 9403 АЕ, про що
складено протокол, в якому зазначено,
що в результаті вчинення
дорожньо-транспортної пригоди 22.01.2013р.
вказаному транспортному засобу було
завдано наступні пошкодження: двері
задні (кришка багажника), скло дверей
задніх, лакофарбне покриття задніх
дверей, бампер задній.
28.01.2013р. станцією технічного
обслуговування, а саме Товариством з
обмеженою відповідальністю «Сервісний
центр «Діамант», було виставлено
рахунок-фактуру №Д 00000819, згідно якого
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу Fiat Punto, державний
номер ВС 9403 АЕ становила 14 039,44 грн.
Відповідно до висновку №4264/13 від
31.01.2013р. експертного товарознавчого
дослідження розмір матеріального
збитку, що завданий страхувальнику в
результаті пошкодження автомобіля Fiat
Punto, державний номер ВС 9403 АЕ під час
дорожньо-транспортної пригоди 22.01.2013р.,
складає 14 151,35 грн.
04.02.2013р. Карвацька Ірина Омелянівна
звернулась до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна» з заявою про випалату
страхового відшкодування, в якій
просила перерахувати страхове
відшкодування в сумі 14 039,44 грн. на
рахунок станції технічного
обслуговування Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісний центр
05.02.2013р. представниками Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» було
здійснено розрахунок суми страхового
відшкодування та складено страховий
якого прийнято рішення про виплату
страхувальнику страхового
відшкодування в сумі 14 039,44 грн. шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісний центр
Наразі, факт виплати страхового
відшкодування підтверджується наявним
в матеріалах справи платіжним
За таких обставин, господарським судом
встановлено, що Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Граве
Україна» було належним чином виконано
свій обов'язок з виплати страхового
відшкодування за договором
страхування «Граве КАСКО».
Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений у
випадках, встановлених законом.
Такий випадок встановлено статтею 993
Цивільного кодексу України та статтею
27 Закону України «Про страхування»,
згідно із якими до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу
України передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
За цими нормами страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні, набуває право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги починає спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
Отже, фактично у такому випадку
відбувається суброгація, тобто лише
зміна осіб у вже наявному зобов'язанні
(зміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання.
Це означає, що одна особа набуває прав
і обов'язків іншої особи у конкретних
правовідносинах. У процесуальному
відношенні страхувальник передає свої
права страховику на підставі договору
і сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. Аналогічної
правової позиції дотримується
Верховний суд України у постанові від
25.12.2013р. по справі №6-112цс13 та Вищий
господарський суд України у постанові
від 06.10.2014р. по справі №922/1265/13.
Нового зобов'язання з відшкодування
збитків при цьому не виникає, оскільки
потерпілий (страхувальник) передає
страховику своє право вимоги до особи,
відповідальної за спричинення шкоди,
тобто, страховик виступає замість
страхувальника. Наведену правову
позицію висловлено у постанові від
04.11.2014р. Верховного Суду України по
справі № 3-162гс14.
Отже, враховуючи наведе вище, приймаючи
до уваги приписи чинного законодавства
України, з огляду на здійснення
позивачем страхового відшкодування за
добровільного страхування «Граве
КАСКО», у правовідносинах, що виникли з
підстав спричинення шкоди, відбулась
заміна кредитора (суброгація).
Таким чином, суд дійшов висновку, що
фактично права та обов'язки
страхувальника, Карвацької Ірини
Омеляніни, в тому числі, право вимоги
до особи, що визнана винною у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
заподіянні шкоди, перейшли до
страховика, тобто до Приватного
акціонерного товариства «Страхо?ва
компанія «Граве Україна».
Статтею 9 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачено, що адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за
правопорушення, передбачені цим
Кодексом, настає, якщо ці порушення за
своїм характером не тягнуть за собою
відповідно до закону кримінальної
У ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачено адміністративну
відповідальність за порушення
учасниками дорожнього руху правил
дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів,
вантажу, автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, дорожніх споруд
Відповідно до ст.280 Кодексу України про
адміністративні правопорушення орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
Згідно з приписами ст.221 вказаного
нормативно-правового акту судді
районних, районних у місті, міських чи
міськрайонних судів розглядають
справи про адміністративні
Розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить постанову по
справі (ст.283 Кодексу України про
адміністративні правопорушення).
Враховуючи наведене вище, приймаючи до
уваги встановлену нормами чинного
законодавства підвідомчість справ про
адміністративні правопорушення,
господарський суд зазначає, що саме
постанова відповідного суду є належним
доказом визнання вини окремої особи у
вчиненні адміністративного
правопорушення, в тому числі, порушення
учасниками дорожнього руху правил
дорожнього руху, яке спричинило
пошкодження транспортних засобів.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи постанови від 22.02.2013р.
Франківського районного суду м.Львова,
винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 22.01.2013р. за участю транспортних
засобів 1. автобус ЛАЗ 191FO, державний
номер ВС 5517 СІ та 2. Fiat Punto, державний
номер ВС 9403 АЕ , визнано Ковалика Ігоря
Романовича.

Доказів оскарження та скасування у
передбаченому чинним законодавством
України порядку наведеного судового
акту матеріали справи не містять.

Наведене вище фактично спростовує
доводи відповідача про ненадання
заявником належних та допустимих у
розумінні ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
доказів, визнання особи,
цивільно-правову відповідальність
якої застраховано Приватним
акціонерним товариством «Українська
транспортна страхова компанія», винною
у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась 22.01.2013р.

За приписами ст.21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» контроль за наявністю
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів здійснюється відповідним
підрозділом Міністерства внутрішніх
справ України при складанні протоколів
щодо порушень правил дорожнього руху
та оформленні матеріалів
дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9146419 про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що цивільно-правову
відповідальність власника
транспортного засобу ЛАЗ 191FO, державний
номер ВС 5517 СІ застраховано Приватним
акціонерним товариством «Українська
транспортна страхова компанія» за
полісом №АЕ97974.

Статтею ст.11 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страховик
подає інформацію про укладені та
достроково припинені договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності до
централізованої бази даних у порядку,
встановленому у положенні про
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
яке затверджується Уповноваженим
органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затвердженого Розпорядженням
№566 від 09.07.2010р. Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України, база даних Моторного
транспортного страхового бюро України
- це єдина централізована база даних
Моторного транспортного страхового
бюро України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину
централізовану базу даних щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затвердженого Розпорядженням
№566 від 09.07.2010р. Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України, інформація, отримана з бази
даних Моторного транспортного
страхового бюро України,
використовується з метою отримання
відомостей про наявність чи
відсутність договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на дату скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та
отримання відомостей про страховика,
який застрахував цивільно-правову
відповідальність власника наземного
транспортного засобу на дату ДТП або на
дату укладення договору обов'язкового
страхування.

Отже, з наведеного вище вбачається, що
відомості бази даних Моторного
транспортного страхового бюро України
є публічними та можуть бути
використані судом з метою визначення
наявності полісу обов'язкового
страхування у особи, яку визнано винною
у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, в межах провадження по справі
№910/22836/14. Аналогічну позицію наведено у
постанові від 05.08.2013р. Вищого
господарського суду України по справі
№5011-4/5903-2012-10/519-2012.

Наразі, відповідно до довідки №7/2-28/29954
Моторного транспортного страхового
бюро України цивільно-правову
відповідальність власника
транспортного засобу ЛАЗ 191FO, державний
номер ВС 5517 СІ застраховано Приватним
акціонерним товариством «Українська
транспортна страхова компанія» за
полісом №АЕ97974. Наведеним полісом
встановлено нульовий розмір франшизи.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, господарський суд дійшов
висновку, що наявні в матеріалах справи
документи є належними доказами
страхування цивільно-правової
відповідальності власника
транспортного засобу ЛАЗ 191FO, державний
номер ВС 5517 СІ саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду
звернення Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна» з розглядуваним позовом саме
до Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» є обґрунтованим.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи документів, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Граве
Україна» неодноразово зверталось до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» з заявами про здійснення
страхового відшкодування.

Проте, за твердженнями позивача, які з
боку відповідача підтверджені,
Приватним акціонерним товариством
«Українська транспортна страхова
компанія» страхове відшкодування
Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «Граве Україна» на
численні вимоги останнього виплачено
не було.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
приймаючи до уваги, що позов повністю
доведений позивачем та обґрунтований
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» про
стягнення 14 039,44 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49
Господарського процесуального кодексу
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна»,
м.Львів до Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія», м.Київ про
стягнення 14 039,44 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» (01033, м.Київ,
Голосіївський район,
вул.Саксаганського, буд.77, )
на користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна» (79044, Львівська область,
м.Львів, Франківський район,
вул.Метрологічна, буд.2, )
страхове відшкодування в сумі 14 039,44
грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

У судовому засіданні 17.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 19.12.2014р.

Суддя
М.О.
Любченко