ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.2014 Справа № 920/1842/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Зайцевої І.В. при секретарі судового
засідання Мітіній Н.М., розглянувши
матеріали справи № 920/1842/14:

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірми
«Хоружівка», с. Хоружівка,
Недригайлівський район, Сумська
область

до відповідача: Недригайлівської
районної державної адміністрації
Сумської області, смт. Недригайлів,
Сумська область

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Хоружівська сільська
рада, Недригайлівський район, с.
Хоружівка

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки

За участю представників сторін:

Від позивача: Дубяга Н.Я. (довіреність №
б/н від 01.08.2014 року) ;

Від відповідача: В'юн В.І.;

Від третьої особи: Гордієнко А.Б.
(довіреність № 02-37/668 від 09.12.2014);

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд визнати
недійсним договір оренди землі
(земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
(не переоформлені земельні частки (паї)
в кількості 113 штук), які знаходяться в
адмінмежах Хоружівської сільської
ради Недригайлівського району
Сумської області загальною площею 525,772
га, в тому числі ріллі 473,474 га, сіножаті
- 52,298 га) від 02.01.2014 року, укладений між
Недригайлівською районною державною
адміністрацією та товариством з
обмеженою відповідальністю агрофірмою
«Хоружівка» та зареєстрований в книзі
реєстрації договорів на території
Хоружівської сільської ради 02.01.2014 року
№ 460.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги і вважає їх правомірними,
посилаючись на те, що відповідач не мав
повноважень на передачу в оренду
земель даної категорії.

Представник відповідача проти позову
заперечує, оскільки вважає цей договір
неукладеним як такий, що не був
належним чином зареєстрований в
Державному земельному кадастрі.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтримав позицію
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

02 січня 2014 року між Недригайлівською
районною державною адміністрацією
(орендодавець) та ТОВ АФ «Хоружівка»
(орендар) укладено договір оренди
землі, відповідно до якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення (не переоформлені земельні
частки (паї) в кількості 113 штук. Об'єкт
оренди: земельні ділянки, які
знаходяться на адмінмежах
Хоружівської сільської ради
Недригайлівського району Сумської
області, загальною площею 525,772 га, в
тому числі ріллі 473,474 га, сіножаті -1.298
га.

Предметом договору є сформовані
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення з
кадастровими номерами.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Стаття 126 зазначеного кодексу
встановлює, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень». Відповідно до частини 2
статті 25 Закону України «Про оренду
землі» орендар повинен приступати до
використання земельної ділянки у
строки, передбачені умовами договору,
який зареєстрований у встановленому
порядку. Відповідно до частини 1 статті
4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право оренди земельної ділянки.
Таким чином, до того моменту, поки
договір оренди землі не буде
зареєстрований у встановленому
порядку, він не набуває юридичної сили
і не створює прав і обов'язків для
сторін.

Слід також врахувати, що з 01 січня 2013
року вступив у силу Закон України «Про
Державний земельний кадастр» згідно з
яким реєстрація землі та прав
власності на неї розділена між двома
відомствами: Державним реєстром
речових прав на нерухоме майно, в якому
реєструються речові права на земельні
ділянки та їх обтяження і Державним
земельним кадастром, в якому
реєструються земельні ділянки як
об'єкти права.

Всі вище викладені вимоги земельного
законодавства кореспондуються із ч. 3
ст. 640 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Зазначений договір не був належним
чином зареєстрований, оскільки запис
про реєстрацію договору оренди в книзі
реєстрації договорів було зроблено
Хоружівською сільською радою від 02.01.2014
№ 460.

Відповідач доречно посилається на
Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», а саме підпункт 2.6 пункту 2,
який зазначає, що не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено).

Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Визначення договору як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору, а не за наслідками
виконання його сторонами. Отже, якщо
дії сторін свідчать про те, що
оспорюваний договір фактично було
укладено, суд має розглянути по суті
питання щодо відповідності його
вимогам закону; це правило не
стосується випадків, коли для вчинення
правочину необхідні його державна
реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї
чи іншої істотної умови (умов) може
свідчити про його неукладення, а не про
недійсність.

Таким чином, позовні вимоги є
неправомірними і не підлягають
задоволенню, оскільки оспорюваний
договір є неукладеним.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повне рішення складено 24.12.2014 року

Суддя
І.В. Зайцева