ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.
Справа № 921/705/14-г/10

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Мельник Г.І.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імперія даху»

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 02.10.2014р.

у справі № 921/705/14-г/10

за позовом Приватного підприємства
«Фірма «Галич-Кабель», м.Львів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імперія даху»,
м.Підгайці

про стягнення 38166,94 грн. заборгованості,

з участю представників :

від скаржника - Бакаленко О.І.

від позивача - Клаптюк О.Т.; Романюк О.М.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 02.10.2014р. у
справі № 921/705/14-г/10 (суддя Півторак М.Є.)
задоволено частково позов Приватного
підприємства «Фірма «Галич Кабель»,
м.Львів та стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
даху», м.Підгайці на користь позивача
23370,74 грн. основного боргу, 8734,97 грн.
пені, 5842,68 грн. - штрафу та 1816,54 грн.
витрат по сплаті судового збору; в
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія даху» подав
до Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення, посилаючись, зокрема, на те, що
воно є незаконне, винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, в порушення статті 43 ГПК України
господарський суд не вжив заходів,
спрямованих на всебічне, повне і
об»єктивне встановлення всіх обставин
справи, оскільки позивачем не наведено
достатніх доказів, що підтверджують
наявність заборгованості в сумі 23370,34
грн., так як 22.07.2014р. відповідачем в
рахунок погашення заборгованості
перед позивачем перераховано 3000,00 грн.
згідно платіжного доручення № 482. Крім
того, як зазначає скаржник, судом
першої інстанції безпідставно
задоволено позов в частині стягнення
штрафних санкцій, оскільки сплата
штрафу та пені за одне й те саме
порушення договірних зобов»язань є
подвійним застосуванням такого
правового наслідку порушення
зобов»язання, як неустойка, тобто
подвійним притягненням до
відповідальності, що є порушенням
положень Конституції України. Також,
скаржник зазначає, що станом на день
подання позову позивач пропустив строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення пені в розмірі 8734,97 грн.,
оскільки такий сплив 30.11.2013р., тобто
через рік з часу поставки товару.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частково до задоволення з
огляду на наступне.

Між сторонами по справі 12 серпня 2012
року було укладено Договір поставки №
45-к, згідно умов якого Постачальник (ПП
"Фірма "Галич-Кабель") зобов'язується
поставити та передати у власність
Покупця (ТОВ "Імперія даху") товар, а
Покупець - прийняти і оплатити його на
умовах цього Договору (п. 1.1. договору).
Товаром за цим Договором є сталь
оцинкована з полімерним покриттям та
інші товари (п.1.2 Договори).

Згідно п. 1.3. ціна Товару, його
найменування, одиниці виміру та
загальна кількість продукції, що
підлягає поставці за цим Договором,
визначаються Специфікацією (надалі,
іменується "Специфікація"), що є
невід'ємним додатком до даного
Договору. Специфікація складається на
перше число кожного місяця та/або на
кожну партію товару. Загальна сума
цього Договору визначається сумою всіх
накладних на відвантаження товару або
специфікації на поставки за цим
Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Покупець
за цим Договором здійснює 100% попередню
оплату Товару на поточний рахунок
Постачальника на підставі
виставленого Постачальником Рахунку.

На виконання умов Договору поставки
№45-к від 12.06.2012 року ПП "Фірма
"Галич-Кабель", м. Львів поставило
відповідачу товарно-матеріальні
цінності (прокат стальний RAL6005 (0.45x1250)
4,330 т) ТОВ "Імперія Даху", м. Підгайці
отримало товар на суму 50661,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0001902 від 30.11.2012р.;
товарно-транспортною накладною
№РН-0001902 від 30.11.2012р.; Довіреністю №86
від 30 листопада 2012 року на директора
ТОВ "Імперія Даху" Залуцького І.І..

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія Даху", м.
Підгайці за отриманий товар
розрахувалося частково (остання
проплата здійснена 31.03.2014 року) і на час
подання позову до суду борг становить 23
370,74 грн.

Таким чином, загальна сума
заборгованості ТОВ "Імперія Даху", м.
Підгайці перед ПП "Фірма "Галич-Кабель",
м. Львів становить 23 370,74 грн.

У матеріалах справи, на день вирішення
судом спору по суті, були відсутні
докази, які б підтверджували виконання
відповідачем, у добровільному порядку,
перед позивачем зобов"язання у
вищезазначеній сумі 23370,74 грн.
основного боргу та відповідачем
зворотнього не доведено.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
поставки в силу пункту 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов»язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов»язаних з
особисним, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов»язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) в сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов»язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Стаття 625 Цивільного кодексу України
зазначає, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов»язання.

Згідно зі статтею 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов»язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. При чому, слід звернути
увагу, що відсутність у боржника
необхідних коштів не є обставиною, яка
звільняє боржника від
відповідальності.

У пункті 1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. (із змінами і доповненнями)
зазначено, якщо у договорі або законі
не встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснення боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
зобов'язань, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Отже, відповідач у справі
зобов'язаний був оплатити отриманий
товар після прийняття
товаророзпорядчих документів
(накладної).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено факт поставки товару, що,
зокрема, вбачається з видаткової
накладної, підписаної сторонами без
жодних застережень, проте факт
проведення відповідачем повної оплати
вартості поставлених позивачем
товарів підтверджений не був.

З врахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що вимога позивача
про стягнення 23 370,74 грн. основної
заборгованості за договором є
підставною та підлягає задоволенню.

Щодо посилання скаржника на часткове
погашення суми основного боргу в
розмірі 3000,00 грн. колегія суддів
зазначає, що розгляд справи місцевим
господарським судом відкладався для
надання відповідачу можливості надати
суду пояснення по суті позовних вимог
та забезпечити належний захист у суді,
однак відповідач своїм правом не
скористався, заперечень по суті
позовних вимог не подав, розрахунок
заборгованості не оспорив. Крім того,
як вбачається із заяви про відкриття
виконавчого провадження, долученої до
відзиву на апеляційну скаргу, оскільки
відповідачем був пропущений термін
оскарження і рішення набрало законної
сили, судовий наказ був переданий
позивачем до відділу державної
виконавчої служби Підгаєцького
районного управління юстиції. В заяві
про відкриття виконавчого провадження
позивач врахував сплачену частину
основного боргу та зазначив суму до
примусового стягнення в розмірі 20 370,74
грн.

Судом встановлено, що відповідачем
було допущене порушення умови договору
щодо оплати коштів за отриманий товар,
а саме - прострочення термінів оплати.

Відповідно до п.5.3 Договору сторони
встановили, що за прострочення оплати
товару покупець сплачує постачальнику
пеня в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на період
прострочення від суми боргу за кожний
прострочений день та штраф в розмірі 10%
від вартості поставленого товару при
простроченні оплати до 10 днів від дати,
яка зазначена у специфікації; в розмірі
15% вартості поставленого товару при
простроченні оплати до 20 днів від дати,
яка зазначена у специфікації; в розмірі
25% від вартості поставленого товару при
простроченні оплати більше 30 днів від
дати, яка зазначена у специфікації.

Відповідно до ч.1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч.2 статті 217
Господарського кодексу України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до статті 549 Цивільного
коденсу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 Господарського кодексу
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало були виконано.

Суд першої інстанції, здійснивши
перерахунок пені, дійшов невірного
висновку, що стягненню підлягає пеня в
сумі 8734,97 грн.

Колегія суддів здійснила власний
перерахунок заявленої до стягнення
пені з моменту виникнення
заборгованості та дійшла висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача пені в сумі 3808,22 грн.,
нарахованої за період з 01.12.2012р. по
01.06.2013р., що не перевищує встановлений
законом шестимісячний строк.

Щодо посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності для
нарахування та стягнення пені слід
зазначити, що частиною третьою статті
267 Цивільного кодексу України
передбачена можливість застосування
позовної давності, в тому числі і
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. У суді апеляційної інстанції
заявити про сплив позовної давності
може сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема,
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом. Як вбачається із
матеріалів справи, відповідачем не
подавалась заява про застосування
позовної давності.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
Господарського кодексу України, в разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Така позиція
зазначена у постанові Верховного Суду
України від 27 квітня 2012року №06/5026/1052/2011
та відображено в інформаційному листі
Вищого господарського суду №01-06/908/2012
від 13.07.2012р.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України, враховуючи статтю 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно п. 5.3 Договору за
прострочення оплати товару покупець
сплачує постачальнику штраф в розмірі
10% від вартості поставленого товару при
простроченні оплати до 10 днів від дати,
яка зазначена у специфікації; в розмірі
15% вартості поставленого товару при
простроченні оплати до 20 днів від дати,
яка зазначена у специфікації; в розмірі
25% від вартості поставленого товару при
простроченні оплати більше 30 днів від
дати, яка зазначена у специфікації.

Заявлений позивачем до стягнення штраф
у розмірі 5842,68 грн. нарахований
правомірно і підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору слід здійснити в
порядку статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК
України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
даху» - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 02.10.2014р. в
частині стягнення 8 734,97 грн. пені та 1816,54
грн. судового збору - скасувати.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
даху» (Тернопільська область,
м.Підгайці, вул.Шевченка, 35, код 34041212) на
користь Приватного підприємства
«Фірма «Галич-Кабель» (м.Львів,
вул.Шевченка, 321, код 33359491) - 3 808,22 грн.
пені та 1580,70 грн. в повернення судового
збору.

4. В решті рішення господарського
суду Тернопільської області від
02.10.2014р. у справі № 921/705/14-г/10 - залишити
без змін.

5. Стягнути з Приватного
підприємства «Фірма «Галич-Кабель»
(м.Львів, вул.Шевченка, 321, код 33359491) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імперія даху»
(Тернопільська область, м.Підгайці,
вул.Шевченка, 35, код 34041212) 123,15 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

6. Зобов»язати господарський суд
Тернопільської області видати
відповідні накази.

7. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

8. Матеріали справи повернути
господарському суду Тернопільської
області.

9. Повний текст постанови складено « 22»
грудня 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Мельник Г.І.