ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 918/1661/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом заступника прокурора міста
Рівного (далі - Прокурор) в інтересах
держави в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Рівненській області (далі -
Відділення) до фізичної
особи-підприємця Колодича Володимира
Сергійовича (далі - Підприємець) про
стягнення заборгованості в сумі 5 708
грн. 07 коп.,

за участі представників:

позивача: Кириченко О.В. за дов. від 9
січня 2014 року № 1,

відповідача: не з'явився,

органу прокуратури: Шрамовича Р.М. за
посв. від 5 листопада 2014 року № 030111,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2014 року Прокурор звернувся
до господарського суду Рівненської
області з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 30 травня 2007 року
між Відділенням та Підприємцем був
укладений договір оренди державного
майна № 566-2007, за умовами якого позивач
передав відповідачу у строкове платне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 23,1 м2, що знаходиться
на першому поверсі гуртожитку в місті
Рівному по вулиці Фабричній, 4, та
перебуває на балансі відкритого
акціонерного товариства "Рівненська
фабрика нетканих матеріалів". Оскільки
Підприємець взяте на себе за вказаним
договором зобов'язання по сплаті
орендних платежів у період з квітня 2014
року по жовтень 2014 року не виконав,
заборгувавши 5 408 грн. 66 коп., Прокурор,
посилаючись на статтю 651 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
статтю 193 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) та статті 18,
26, 27 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
просив суд стягнути з відповідача дану
суму боргу, що утворилася у
вищезазначений період, а також 299 грн. 41
коп. пені, нарахованої у зв'язку з
несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 21 листопада 2014
року порушено провадження у справі №
918/1661/14 та призначено її до розгляду на 3
грудня 2014 року.

Ухвалою суду від 3 грудня 2014 року
розгляд справи відкладено на 17 грудня
2014 року.

До початку призначеного судового
засідання через канцелярію суду
надійшла спільна заява Прокурора та
Відділення про уточнення позовних
вимог від 16 грудня 2014 року №
10-06-03709 (а.с. 33-34), в якій останні просили
суд стягнути з відповідача 5 144 грн.
62 коп. основного боргу та 307 грн. 85
коп. пені. Вказана заява прийнята судом
до розгляду.

Представники позивача та прокуратури у
судовому засіданні 17 грудня 2014 року
підтримали позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 16 грудня 2014 року №
10-06-03709, та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач явку свого повноважного
представника у призначені судові
засідання не забезпечив, витребуваних
судом документів не надав, будь-яких
заяв чи клопотань на адресу суду не
направив.

Відповідно до статті 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що коли ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження
у даній справі та про відкладення
розгляду справи були надіслані
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві та у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а саме: 35360,
Рівненська область, Рівненський район,
село Вересневе, вулиця Лесі Українки,
будинок 3, квартира 2. Факт отримання
Підприємцем вищезазначених судових
документів підтверджується наявними у
матеріалах справи повідомленнями про
вручення відповідних поштових
відправлень з підписом відповідача
(а.с. 20, 32).

Отже, за змістом вищезазначеної норми
Підприємець завчасно та належним чином
був повідомлений про місце, дату та час
судового засідання. Крім того,
останньому надавалося достатньо часу
для подання відзиву на позовну заяву,
письмових пояснень та додаткових
документів.

З огляду на викладене, а також зважаючи
на те, що у матеріалах справи наявні всі
документи, необхідні для повного,
всебічного та об'єктивного вирішення
даного спору, а явка уповноваженого
представника відповідача у судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для відкладення розгляду
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними матеріалами без участі
Підприємця.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та прокуратури, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2007 року між Відділенням та
Підприємцем був укладений договір
оренди державного майна № 566-2007, за
умовами якого, з урахуванням
додаткового договору до цієї угоди від
4 травня 2012 року, позивач передав
відповідачу у строкове платне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 23,1 м2, що знаходиться
на першому поверсі гуртожитку в місті
Рівному по вулиці Фабричній, 4, та
перебуває на балансі відкритого
акціонерного товариства "Рівненська
фабрика нетканих матеріалів" (а.с. 7-8).

Вказаний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печатками цих суб'єктів
господарювання.

За пунктом 2.1 вищенаведеної угоди
орендар вступає у строкове платне
володіння та користування майном у
термін, вказаний у договорі, але не
раніше дати підписання акта
приймання-передачі вказаного майна.

Судом встановлено, що на виконання
вищезазначеного положення спірного
правочину 30 травня 2007 року
уповноваженим представником
Відділення та Підприємцем був
підписаний та скріплений печатками цих
суб'єктів господарювання відповідний
акт прийому-передачі спірного
нерухомого майна в оренду (а.с. 9).

За умовами пункту 3.1 договору, з
урахуванням додаткового договору до
цієї угоди від 4 травня 2012 року, орендна
плата визначається на підставі
"Методики розрахунку орендної плати",
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 4 жовтня 1995 року
№ 786 зі змінами та доповненнями. Розмір
орендної плати за базовий місяць -
квітень 2012 року, становить 983 грн. 72 коп.
без ПДВ.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

За змістом пункту 3.3 спірної угоди
орендна плата перераховується
наступним чином: 70 % - до Державного
бюджету України, 30 % -
балансоутримувачу.

Наднормативна сума орендної плати, що
надійшла до бюджету, підлягає у
встановленому порядку поверненню
орендарю або заліку в рахунок
наступних платежів (пункт 3.6 договору).

Згідно з пунктом 10.1 договору (з
урахуванням додаткової угоди від 18
грудня 2008 року № 1 та
додаткового договору до спірного
правочину від 4 травня 2012 року) останній
діє з 1 червня 2014 року до 22 жовтня 2014
року.

Про належне виконання Відділенням
своїх зобов'язань за договором оренди
державного майна від 30 травня 2007 року №
566-2007 також свідчить відсутність з боку
Підприємця претензій та повідомлень
про порушення орендодавцем умов даної
угоди.

Однак всупереч положень даного
договору відповідач взятий на себе
обов'язок по сплаті орендної плати за
користування спірним приміщенням у
період з 1 квітня 2014 року по 22 жовтня 2014
року не виконав, у зв'язку з чим у
останнього утворилася заборгованість
за спірною угодою у розмірі 5 144 грн. 62
коп. Даний факт також підтверджується
наданою Відділенням довідкою про стан
надходження орендної плати за спірним
договором від 16 грудня 2014 року
(а.с. 36).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума
основного боргу відповідача за
договором оренди державного майна від
30 травня 2007 року № 566-2007, яка складає 5 144
грн. 62 коп., підтверджена належними
доказами, наявними у матеріалах справи,
і Підприємець на момент прийняття
рішення не надав документи, які
свідчать про погашення вказаної
заборгованості, суд дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
вимог Прокурора до відповідача про
стягнення вказаної суми основного
боргу, у зв'язку з чим даний позов у цій
частині, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 16 грудня
2014 року № 10-06-03709, підлягає задоволенню.

Також у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором в частині повної та
своєчасної сплати орендної плати,
Прокурор, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 16 грудня
2014 року № 10-06-03709, просив суд стягнути з
Підприємця 307 грн. 85 коп. пені,
нарахованої на відповідні суми
заборгованості у період з 23 квітня 2014
року по 22 жовтня 2014 року згідно
наданого Відділенням розрахунку
(а.с. 38).

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання,
зокрема, може забезпечуватися
неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.5 договору оренди державного
майна від 30 травня 2007 року № 566-2007
передбачено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не у
повному обсязі підлягає індексації і
стягується до бюджету відповідно до
чинного законодавства України з
урахуванням пені у розмірі подвійної
річної облікової ставки Національного
банку України на дату нарахування пені
від суми заборгованості, а також з
урахуванням індексації за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки розмір вказаної штрафної
санкції, нарахованої Прокурором,
відповідає вищезазначеним приписам
законодавства та положенням договору,
а також є арифметично вірним, позовна
вимога про стягнення з Підприємця 307
грн. 85 коп. пені також підлягає
задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
Колодича Володимира Сергійовича (35360,
Рівненська область, Рівненський район,
село Вересневе, вулиця Лесі Українки,
будинок 3, квартира 2, ідентифікаційний
код: ) в доход Державного бюджету
України на розрахунковий рахунок
Управління Державної казначейської
служби України у місті Рівному №
0002, , МФО: 833017, код
одержувача: 22080300, заборгованість по
орендній платі у розмірі 5 144 (п'ять
тисяч сто сорок чотири) грн. 62 коп., а
також 307 (триста сім) грн. 85 коп. пені.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
Колодича Володимира Сергійовича (35360,
Рівненська область, Рівненський район,
село Вересневе, вулиця Лесі Українки,
будинок 3, квартира 2, ідентифікаційний
код: ) в доход Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп..

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19 грудня 2014 року

Суддя
Є.В.
Павленко