м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2226/14 01.04.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія

«Фактор»

До Науково-технологічного
алмазного концерну «Алкон»
Національної академії

наук України в особі
підрозділу «Алкон-Сервіс»

Про стягнення 188 180,83 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Детюк А.М. - по дов. №
б/н від 01.02.2014

від відповідача Фомін М.В. - по дов. №
37 від 11.02.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Фактор» до
Науково-технологічного алмазного
концерну «Алкон» Національної
академії наук України в особі
підрозділу «Алкон-Сервіс» про
стягнення 172 000,00 грн. основного боргу
за надані послуги охорони за період з
травня по вересень 2012 року, 8 524,99 грн.
пені та 7 655,84 грн. - 3% річних за
неналежне виконанням взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
про надання охоронних послуг № 399 від
27.12.2005.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2715/14 та призначено її до
розгляду на 13.03.2014.

Відповідач у поданому 13.03.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує, оскільки у відповідача за
спірний період відсутня
заборгованість перед позивачем за
надані послуги охорони.

В судовому засіданні 13.03.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 20.03.2014.

В судовому засіданні 20.03.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 01.04.2014.

В судовому засіданні 01.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

27.12.2005 між Приватним підприємством
«Ястреб» (виконавець) та
госпрозрахунковим підрозділом
«Алкон-Сервіс» НТАК «Алкон» НАН
України (замовник) було укладено
договір про надання охоронних послуг №
399 (далі - договір № 399).

Відповідно до п. 1.1. договору № 399
замовник доручає, а виконавець бере на
себе зобов'язання по підтриманню
порядку, охороні приміщень та майна
замовника на об'єкті: концерн «Алкон»
НАН України, що складається з
виробничих та адміністративних
будинків, їх приміщень та споруд,
території та матеріальних цінностей
згідно з дислокації (додаток до
договору № 1, є невід'ємною частиною
даного договору) і розташований за
адресою: вул. Автозаводська, 2 на умовах
і в порядку, передбаченому цим
договором.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору № 399 не було у повному
обсязі сплачено вартість наданих
послуг охорони за період з травня по
вересень 2012 року, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 172 000,00 грн. та
за несвоєчасне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі 8
524,99 грн. та 3% річних в сумі 7 655,84 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3.2. договору № 399
охорона об'єкту згідно п. 1.1. договору та
майна, яке належить замовнику
здійснюється 5 (п'ятьма) цілодобовими та
2 (двома) денними постами охорони.

Згідно з п. 3.3. договору № 399 вартість
послуг по даному договору становить 21
600,00 грн.

Додатковою угодою від 01.01.2012 сторони
дійшли згоди внести зміни до договору
№ 399 та визначили місячну вартість
послуг в розмірі 35 000,00 грн.

01.10.2012 сторонами укладено угоду,
відповідно до якої сторони дійшли
згоди припинити дію договору № 399 з
01.10.2012.

Відповідно до п. 3.6. договору № 399
фактичне виконання виконавцем робіт
фіксується сторонами у двосторонньому
акті прийому-здачі виконаних робіт.
Послуги охорони сплачуються
замовником щомісячно.

Позивачем подано наступні акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які підписані та скріплені печатками
обох сторін договору:

№ ОУ-0000154 від 31.05.2012 на суму 35 000,00 грн.,

№ ОУ-0000190 від 30.06.2012 на суму 35 000,00 грн.,

№ ОУ-0000198 від 31.07.2012 на суму 35 000,00 грн.,

№ ОУ-0000217 від 31.08.2012 на суму 35 000,00 грн.,

№ ОУ-00000237 від 30.09.2012 на суму 35 000,00 грн.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України
встановлює, що правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

27.12.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Фактор» (новий кредитор) та
Приватним підприємством «Ястреб»
(первісний кредитор) було укладено
договір про переуступку права вимоги №
02/12 (далі - договір № 02/12).

Відповідно до п. 1.1. договору № 02/12
первісний кредитор відступає новому
кредитору своє право грошової вимоги,
що виникло за основними договорами,
зазначеними в п. 1.1.1. цього договору до
боржників, а новий кредитор оплачує
уступку права вимоги на умовах цього
договору.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч. 5 п. 1.1.1. договору № 02/12
первісний кредитор відступив позивачу
право грошової вимоги за договором № 399
від 27.12.2005 про надання охоронних послуг,
що укладений між Підрозділом
«Алкон-Сервіс» НТАК «Алкон» НАН
України (боржник) та Приватним
підприємством «Ястреб». Право грошової
вимоги за цим договором становить 172
000,00 грн.

Пунктом 1.2. договору № 02/12 визначено, що
окрім сум основного боргу до нового
кредитора переходять право одержання
від боржника відсотків, неустойок
(штрафи, пені) у повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п. 3.7. договору № 399 замовник
сплачує вартість послуг за місяць у
відповідності з рахунком-фактурою,
який поданий виконавцем у термін не
пізніше 10 числа наступного місяця.

Виконавцем було виставлено
відповідачу наступні рахунки-фактури:
№ СФ-0000158 від 31.05.2012, № СФ-0000194 від 30.06.2012,
№ СФ-0000202 від 31.07.2012, № СФ-00000221 від 31.08.2012
та № СФ-0000241 від 30.09.2012.

Подані відповідачем банківські
виписки свідчать, що

Рахунок-фактура № СФ-0000158 від 31.05.2012
сплачено відповідачем згідно
платіжних доручень № 77 від 20.06.2012, № 92
та № 93 від 27.06.2012.

Рахунок-фактура № СФ-0000194 від 30.06.2012
сплачено відповідачем згідно
платіжного доручення № 165 від 30.07.2012.

Рахунок-фактура № СФ-0000202 від 31.07.2012
сплачено відповідачем згідно
платіжних доручень № 228 від 28.08.2012, № 229
від 29.08.2012, № 230 від 30.08.2012, № 232 від 31.08.2012.

Рахунок-фактура № СФ-00000221 від 31.08.2012
сплачено відповідачем згідно
платіжних доручень № 287 від 21.09.2012, № 300
від 26.09.2012, № 301 від 27.09.2012.

Рахунок-фактура № СФ-0000241 від 30.09.2012
сплачено відповідачем згідно
платіжних доручень № 351 від 16.10.2012, № 352
від 18.10.2012.

Отже, матеріали справи свідчать, що на
момент укладення договору № 02/12 у
відповідача була відсутня
заборгованість перед виконавцем за
надані послуги охорони за період з
травня по вересень 2012 року.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем належними засобами
доказування не доведено порушення прав
позивача з боку відповідача щодо
несплати послуг охорони за період з
травня по вересень 2012 року в розмірі 172
000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 172 000,00 грн.
боргу за надані послуги охорони
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що в
разі несвоєчасної оплдати послуг
виконавця замовник зобов'язаний
сплатити пеню на рахунок виконавця у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від простроченої суми за кожен день
прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на те, що у відповідача
відсутній обов'язок виконання
зобов'язання по сплаті послуг охорони у
спірний період, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
вимог позивача щодо нарахування пені
та 3% річних.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернулася до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення плати за
послуги охорони, пені та 3% річних.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Фактор» є необґрунтованими
та такими, що задоволенню не підлягають
повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.04.2014.

Суддя
В.В.Сівакова