ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.12.14р. Справа № 904/9415/14

За позовом приватного підприємства
"Анта-Д", с. Капітанівка,
Комінтернівський район, Одеська
область

до товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА",м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними пунктів
договору

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Нугаєва В.В. -
довіреність № б/н від 10.11.14р.;

від відповідача: адвокат Савченко О.А. -
свідоцтво № 1695 від 12.06.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Анта-Д",
с.Капітанівка, Комінтернівський район,
Одеська область (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агросфера", м.Дніпропетровськ (далі по
тексту - відповідач) в якій позивач
просить суд:

1. Визнати недійсними положення пункту
7.2, 7.3 договору купівлі-продажу від
02.04.2013р. повністю, а положення пункту 4.2
договору купівлі-продажу №11351 від
02.04.2013р. частково, а саме:

- визнати недійсним положення
пункту 7.2 договору купівлі-продажу №11351
від 02.04.2013р., що передбачає наступні
умови:

"Якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, на
прострочену суму нараховуються 35%
річних за користування товарним
кредитом від останнього дня строку,
коли товар повинен бути оплачений, та
протягом 10-ти календарних днів, тобто
до моменту, коли починає діяти інша
процента ставка, у пункті 7.3 цього
договору";

- визнати недійсним положення пункту 7.3
договору купівлі-продажу №11351 від
02.04.2013р., що передбачає наступні умови:

"якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, через 10 днів
від останнього дня строку, коли товар
мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати, на прострочену суму
нараховуються 350 процентів річних
користування товарним кредитом";

- визнати недійсним положення
пункту 4.2 договору купівлі-продажу №11351
від 02.04.2013р. у наступній частині:

"користування товарним кредитом за
межами строків встановлених Умовами
оплати товару - є неправомірне
користування покупцем товарним
кредитом. У разі несвоєчасної сплати
товарного кредиту, покупець продовжує
користуватись кредитом (неправомірне
користування) по ставці згідно п.7.2
(протягом 10-ти календарних днів), а далі
по ставці згідно п.7.3 Договору".

2) Забезпечити позов шляхом:

- заборонити відповідачу вчиняти
дії по стягненню заборгованості з
позивача за договором купівлі-продажу
№11351 від 02.04.2013р. в частині
нарахування 35% та 350% річних за
користування товарним кредитом;

- заборонити здійснення виконання
наказу господарського суду
Дніпропетровської області по справі
№904/1725/14 в частині стягнення
заборгованості з позивача на користь
відповідача грошових коштів у розмірі
181581,72грн., які є процентами за
користування товарним кредитом.

Судові витрати по справі позивач
просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 1/11 від 10.11.2014р. ухвалою
суду від 28.11.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
15.12.2014р.

27.11.2014р. позивач звернувся до
господарського суду з заявою за
вих.№б/н від б/д про забезпечення
позову в якій просить суд:

- заборонити відповідачу вчиняти
дії по стягненню заборгованості з
позивача за договором купівлі-продажу
№11351 від 02.04.2013р. в частині
нарахування 35% та 350% річних за
користування товарним кредитом;

- заборонити здійснення виконання
наказу господарського суду
Дніпропетровської області по справі
№904/1725/14 в частині стягнення
заборгованості з позивача на користь
відповідача грошових коштів у розмірі
181581,72грн., які є процентами за
користування товарним кредитом.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце судового засідання, що
підтверджується явкою повноважних
представників в судове засідання.

15.12.2014р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував, про що подав відповідний
відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
15.12.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2013р. між позивачем та відповідачем-1
укладено договір купівлі-продажу №11351
(далі по тексту - договір
купівлі-продажу), відповідно до умов
пункту 1.1. якого, продавець (позивач)
зобов'язується передати, а покупець
(відповідач-1) зобов'язується прийняти
та сплатити вартість засобів захисту
рослин, мікродобрив іменованих у
подальшому товар, відповідно до умов
даного Договору (додаткових угод та
специфікацій до нього).

В пункті 2.1. договору купівлі-продажу
зазначено про те, що якість товару
повинна відповідати стандартам і
Держстандартам, що діють в Україні на
момент передачі товару,
підтверджуватися сертифікатом якості
заводу-виготовлювача.

Продавець (позивач) надає покупцю
(відповідачу-1) сертифікати якості на
кожну партію товару (пункт 2.2. договору
купівлі-продажу).

Відповідно до пункту 3.1. договору
купівлі-продажу, конкретний вид товару,
його асортимент, кількість, ціна, строк,
поставки та умови оплати товару
наведені в специфікаціях до даного
договору. Специфікації є невід'ємною
частиною даного договору. Ціна товару
встановлена по домовленості сторін, а
сторони визначили грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті - долар
США. Оплата вартості товару підлягає
оплаті у гривні, згідно розділу 4 цього
Договору.

Згідно з пунктом 3.2. договору
купівлі-продажу, загальна сума
договору складається із суми вартості
товару по всіх специфікаціях,
підписаних в рамках цього договору, які
є його невід'ємною частиною, з
урахуванням зміни ціни у спосіб
передбачений пунктами 4.7., 4.8. та суми
процентів за користування товарним
кредитом.

Пунктом 4.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що умови оплати товару,
порядок та строки здійснення платежів
зазначаються у специфікації(ях) до
договору.

Як зазначено у п. 4.2. договору
купівлі-продажу, товарний кредит з
відстрочкою платежу по даному договору
надається на умовах сплати 0,01% річних
за користування товарним кредитом.
Товарний кредит наданий продавцем
(позивачем) покупцю (відповідачу-1) в
межах строків визначених умовами
оплати товару у специфікації - є
строком правомірного користування
товарним кредитором. Користування
товарним кредитом за межами строків
встановлених умовами оплати товару - є
неправомірне користування покупцем
(відповідачем-1) товарним кредитом. У
разі несвоєчасної сплати товарного
кредиту, покупець (відповідач-1)
продовжує користуватись товарним
кредитом (неправомірне користування)
по ставці згідно п. 7.2. (протягом 10-ти
календарних днів), а далі по ставці
згідно п. 7.3. договору.

Відповідно до п. 4.3. договору
купівлі-продажу, нарахування процентів
по договору здійснюється на суму
товарного кредиту, тобто на суму
вартості товару, що передавався на
умовах товарного кредиту, за період: з
моменту фактичного відвантаження
товару до дня фактичної оплати
покупцем (відповідачем-1) суми вартості
товару отриманого на умовах товарного
кредиту. Момент фактичного
відвантаження товару - дата вказана у
видатковій накладній. Якщо буде мати
місце факт, що передбачений п. 4.7., 4.8.
даного договору, то відповідно і
нарахування процентів за користування
товарним кредитом здійснюється на уже
проіндексовану згідно п. 4.7. чи п. 4.8.
суму вартості товару (боргу) по
договору, тобто ПСП.

Згідно з п. 4.4. договору купівлі-продажу,
при розрахунку процентів день надання
та погашення товарного кредиту
вважається як один день, при цьому день
надання товарного кредиту не
включається до розрахунку, а день
погашення - включається. При розрахунку
процентів кількість днів в місяці
приймається за фактичну кількість
днів, а в році - 365. У випадку
прострочення погашення товарного
кредиту, проценти нараховуються на
суму заборгованості по товарному
кредиту і за весь період прострочення,
до дати його повного фактичного
погашення. Дата повного фактичного
погашення (оплати заборгованості по
товарному кредиту) вважається - дата
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця
(позивача) у сумі, яка дорівнює
заборгованості покупця (відповідача-1)
по товарному кредиту.

Пунктом 4.5. договору купівлі-продажу
передбачено, що сплата процентів за
користування товарним кредитом
здійснюється покупцем (відповідачем-1)
у строк, який визначається:

- датою погашення (сплати) товарного
кредиту, що визначена умовами оплати
товару у специфікації, а при наявності
несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом
(неправомірне користування), сплата
процентів здійснюється покупцем
(відповідачем-1) щоденно і по дату
фактичного погашення товарного
кредиту;

- датою фактичного дострокового
погашення товарного кредиту, у випадку
дострокового погашення товарного
кредиту;

Товар вважається оплаченим покупцем
(відповідачем-1) у момент надходження
грошових коштів на розрахунковий
рахунок продавця (позивача).

Відповідно до п. 4.6. договору
купівлі-продажу, плата вартості товару
та нарахованих процентів проводиться в
гривнях. Сторони домовились та
узгодили зміну ціни на товар в межах
періоду часу, що вказаний у п. 4.7. та
згідно способів викладених у п.п. 4.7., 4.8.
договору.

Пунктом 4.7 договору купівлі-продажу
передбачена зміна ціни на товар, якщо у
періоди часу: з моменту підписання
специфікації до відвантаження
(поставки товару) та протягом всього
строку користування покупцем
(відповідачем-1) товарним кредитом (як
правомірне користування так і
неправомірне), офіційний курс гривні до
іноземної валюти - (Долар США) зміниться
в більшу або меншу сторону від
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти - (Долар США), що визначений у
специфікації до договору на момент її
підписання, покупець (відповідач-1)
зобов'язаний сплатити продавцю
(позивачу) проіндексовану суму
вартості товару у гривні по договору,
як проданого на умовах товарного
кредиту, так і на інших умовах.

Пунктом 4.8. договору купівлі-продажу
передбачено, що якщо офіційний курс
гривні до іноземної валюти - (Долар США)
А1 існуючий на певну дату у періодах,
про які йдеться мова у п. 4.7. договору,
буде величиною меншою, ніж існуюча на
ту ж дату ставка міжбанківського
валютного курсу гривні до долара США
(курс продажу), підтвердженого ПАТ
"АКТАБАНК" чи/або ПАТ "ПУМБ", чи/або "ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" (Банк
обирається за вибором продавця
(позивача), то продавець (позивач) має
право на індексацію суми вартості
товару у гривні, а покупець
(відповідач-1) зобов'язаний сплатити
продавцю (позивачу) уже проіндексовану
суму вартості товару у гривні, з
врахуванням ставки міжбанківського
валютного курсу гривні до долара США
(курс продажу), згідно наступної
формули:

Проіндексована сума вартості товару у
гривні встановлюється як (М1:А0)хСП=ПСП,
де:

М1 - міжбанківський курс гривні до
долара США (курс продажу) на дату, коли
мало місце його зміна в більшу або
меншу сторону по відношенню до А0;

А0 - це:

- (при першій індексації суми вартості
товару (боргу)) - офіційний курс гривні
до іноземної валюти - Долара США
визначений у специфікації до Договору;

- (при кожній черговій індексації) - це
курс гривні до іноземної валюти -
Долара США, який при попередній
індексації суми вартості товару (боргу)
був на місці показника М1.

СП - сума вартості товару (боргу), яка
підлягає індексації (першій чи
черговій) станом на:

- дату, коли грошові кошти від покупця
(відповідача-1) (оплата по договору)
зараховані на розрахунковий рахунок
продавця (позивача);

- дату, вказану в умовах оплати у
специфікації, як останній день строку
погашення товарного кредиту;

- дату будь-яку послідуючу, яка йде
після дати, вказаної в умовах оплати у
специфікації, як строк погашення
товарного кредиту.

ПСП - проіндексована сума вартості
товару (боргу).

Міжбанківський курс гривні до Долара
США (курс продажу) підтверджується
довідкою ПАТ "АКТАБАНК" чи/або ПАТ
"ПУМБ", чи/або ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" (за вибором продавця (позивача).
Кількість разів при яких може бути
задіяна індексація суми вартості
товару у гривні (боргу) є необмеженою і
прямо пропорційно залежить від
кількості разів зміни курсу гривні до
долара США, згідно пунктів 4.7, 4.8
договору, у періоди: починаючи з
моменту підписання специфікації до
відвантаження (поставки товару
покупцю), та протягом всього періоду
користування покупцем (відповідачем)
товарним кредитом (як правомірного
користування так і не правомірного).

Пунктом 5.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що право власності на
товар переходить до покупця
(відповідача-1) в момент одержання ним
товару, супровідних документів, та
підписання накладних на передачу
товару.

Згідно з п. 5.4. договору купівлі-продажу,
прийом товару по кількості і якості та
документів згідно п. 4.13. проводиться
покупцем (відповідачаем-1) у момент
одержання товару від продавця
(позивача). Покупець (відповідач-1)
зобов'язаний перевірити комплектацію,
цілісність тари, пломб на ній (якщо вони
присутні), а також відсутність ознак
ушкодження і псування товару й у
випадку їхнього виявлення негайно, до
закінчення прийому, письмово заявити
продавцю (позивачу). При відсутності
такої заяви товар вважається прийнятим
покупцем (відповідачем-1), а документи,
передбачені 4.3. - йому переданими.

Як зазначено у п. 7.1. договору
купівлі-продажу, у випадку порушення
термінів оплати, обумовлених у
специфікаціях до договору, покупець
(відповідач-1) сплачує позивачеві пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення. Сторони прийшли до
взаємної згоди, що нарахування пені
припиняється через рік (365 календарних
днів) від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Якщо покупець (відповідач-1) прострочив
оплату товару, проданого в кредит, на
прострочену суму нараховується 35
процентів річних за користування
товарним кредитом від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
та протягом 10-ти календарних днів,
тобто до моменту, коли починає діяти
інша процентна ставка, визначена у п. 7.3.
цього договору (п.7.2. Договору
купівлі-продажу).

Якщо покупець (відповідач-1) прострочив
оплату товару, проданого в кредит,
через десять днів від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
до дня його фактичної оплати, на
прострочену суму нараховуються 350
процентів річних за користування
товарним кредитом (п. 7.3 Договору
купівлі-продажу).

Договір набирає сили з моменту
підписання обома сторонами і діє до
31.12.13р., а в частині розрахунків - до
повного виконання покупцем
(відповідачем-1) своїх зобов'язань за
цим договором (п. 13.1. Договору
купівлі-продажу).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.05.2014р.
позовні вимоги позивача про солідарне
стягнення з відповідача та товариства
з обмеженою відповідальністю "Гран
Інвест", м.Дніпропетровськ (далі по
тексту - відповідач-2) 240016,46грн. (з яких
50816,23грн. - проіндексована сума вартості
товару (боргу); 181581,72грн. - проценти за
користування товарним кредитом;
7618,51грн. - пеня) задоволено частково, а
саме солідарно стягнуто 50816,23грн.
(п'ятдесят тисяч вісімсот шістнадцять
грн. 23 коп.) - проіндексована сума боргу;
181581,72грн. (сто вісімдесят одна тисяча
п'ятсот вісімдесят одна грн. 72 коп.) -
проценти за користування товарним
кредитом; 3809,26грн. (три тисячі вісімсот
дев'ять грн. 26 коп.) - пеня; 4800,33грн.
(чотири тисячі вісімсот грн. 33 коп.) -
судовий збір; 7000,00грн. (сім тисяч грн. 00
коп.) - витрати на послуги адвоката
задоволені частково.

Часткова відмова в задоволенні
позовних вимог відповідача у справі
№904/1725/14 пов'язана зі зменшенням суми
пені на 50 (п'ятдесят) відсотків
(стягнуто з відповідачів на користь
позивача 3809,26грн. пені) в результаті
використання судом права наданого
статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України.

Підставою обґрунтування позовних
вимог у справі №904/1725/14 господарського
суду Дніпропетровської області був
спірний договір №11351 від 02.04.2013р.

При прийнятті рішення у справі №904/1725/14
господарський суд досліджував
положення договору укладеного між
сторонами та визнав їх такими, що
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Позивач з рішенням господарського суду
у справі №904/1725/14 не погодився та
звернувся з апеляційною скаргою. За
результатами апеляційного оскарження
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.05.2014р.
у справі №904/1725/14 апеляційна скаргу
позивача залишена без задоволення, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.05.2014р.
у справі №904/1725/14 залишено без змін.

Позивач, не зважаючи на наявність
рішення суду у справі №904/1725/14 вважає,
що пункти 7.2, 7.3 та 4.2 є недійсними, у
зв'язку з чим звернувся до
господарського суду з даною позовною
заявою.

Відповідач позовні вимоги позивача не
визнає та просить суд відмовити
позивачу в задоволенні клопотання про
забезпечення позову та в задоволенні
позовних вимог посилаючись на
наступне.

По-перше, рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.05.2014р.
по справі №904/1725/14 встановлено
дійсність спірних пунктів договору.
Рішення господарського суду у
визначеному законом порядку набрало
законної сили.

По-друге, в Оглядовому листі Вищого
господарського суду України від
29.04.2013р. №01-06/767/2013 "Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" в якому досить
чітко визначено право на встановлення
сторонами в договорі купівлі-продажу
таких процентів прямо передбачено
законом - пунктом 1 частиною 5 статтею 694
Цивільного кодексу України, котра
регулює правовідносини, пов'язані з
продажем товару в кредит. Зазначені
проценти за своєю правовою природою є
боргом, а тому навіть зменшення їх
розміру є неможливим.

По-третє, відповідач вважає, що у
відповідності до постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року за №16 "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову" клопотання
позивача про забезпечення позову є
необґрунтованим та неадекватним і
таким, що подано виключно з метою
уникнення відповідальності та
створення перешкод для виконання
законного рішення суду.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих на вимогу суду в
судове засідання та заслухавши
повноважних представників позивача та
відповідача в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги,
слід визнати необґрунтованими,
документально недоведеними, такими, що
суперечать чинному законодавству
України, а отже є такими, що не
підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Отже, суб'єкти господарських
відносин при укладенні договору
наділені законодавцем правом
забезпечення виконання господарських
зобов'язань установленням окремого
виду відповідальності.

Частиною першою статті 216
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Види такої відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
передбачили в розділі 7 договору
купівлі-продажу №11351 від 02.04.2013р.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язань та його розмір встановлено
статтею 549 Цивільного кодексу України,
частиною шостою статті 231
Господарського кодексу України та
статтями 1 і 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Підпунктом 4.2 договору встановлено, що
товарний кредит з відстрочкою платежу
по даному договору надається на умовах
сплати 0,01% річних за користування
товарним кредитом. Товарний кредит,
наданий продавцем в межах строків,
визначених умовами оплати товару у
специфікації - є строком правомірного
користування товарним кредитом.

Користування товарним кредитом за
межами строків, встановлених умовами
оплати товару - є неправомірне
користування покупцем товарним
кредитом. У разі несвоєчасної оплати
товарного кредиту покупець продовжує
користуватись товарним кредитом
(неправомірне користування) за ставкою
згідно підпункту 7.2 (протягом 10-ти
календарних днів), а далі - за ставкою
згідно підпункту 7.3. договору. В
підпункті 4.5 договору сторони
визначили механізм нарахування
процентів як за правомірне, так і за
неправомірне користування товарним
кредитом. Так, за наявності
несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом
(неправомірне користування), сплата
процентів здійснюється покупцем
щоденно і по дату фактичного погашення
товарного кредиту.

У пункті 7.2 договору сторони
передбачили можливість нарахування 35%
процентів річних за користування
товарним кредитом від останнього дня
строку, коли товар мав був оплачений та
протягом 10-ти календарних днів, тобто
до моменту, коли починає діяти інша
процентна ставка, визначена в
підпункті 7.3 договору, відповідно до
якої якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, через 10
календарних днів від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
до дня його фактичної оплати, на
прострочену суму нараховуються 350%
річних за користування товарним
кредитом.

Право передбачити в договорі обов'язок
покупця сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи з дня передання
товару продавцем, надано сторонам
частиною п'ятою статті 694 Цивільного
кодексу України, яка регулює
правовідносини, пов'язані з продажем
товару в кредит, та узгоджується із
свободою договору, встановленою
статтею 627 Цивільного кодексу України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (така ж правова позиція
викладена постанові Верховного Суду
України від 30.05.2011 по справі № 42/252).

З огляду на викладене, твердження
позивача про те, що відповідальність
покупця, яка передбачена пунктами 7.2, 7.3
договору, фактично дублює його
відповідальність, передбачену пунктом
7.1 цього ж договору, а тому встановлені
пунктами 7.1 та 7.2, 7.3 договору штрафні
санкції не можуть застосовуватись
одночасно, не приймається до уваги.

Господарський суд констатує, що
позиція позивача ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права та суперечить
правовим позиціям викладеним в
Оглядовому листі Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01_06/767/ 2013, висновкам цього суду в
інших за змістом судових рішеннях у
подібних правовідносинах, у справах
№41/13-09 , № ц/434, № 904/450/13-г та правовій
позиції, викладеній у постанові
Верховного Суду України від 30.05.2011 по
справі № 42/252, яка, згідно положень
статті 111-28 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Аналогічна правова позиція висвітлена
в Постанові Вищого господарського суду
України від 22.07.2014р. по справі №904/2617/14.

Положення пункту 4.2 договору в
наступній частині: "користування
товарним кредитом за межами строків
встановлених Умовами оплати товару - є
неправомірне користування покупцем
товарним кредитом. У разі несвоєчасної
сплати товарного кредиту, покупець
продовжує користуватись кредитом
(неправомірне користування) по ставці
згідно п.7.2 (протягом 10-ти календарних
днів), а далі по ставці згідно п.7.3
Договору" є такими, що відповідають
вимогам чинного законодавства, а отже
не можуть бути визнані судом
недійсними.

Дослідивши заяву позивача про
забезпечення позову, здійснивши оцінку
обґрунтованості доводів позивача і
заперечень відповідача, забезпечуючи
збалансованість інтересів сторін,
господарський суд з урахуванням
значної суми заборгованості позивача
перед відповідачем за наказом по
справі №904/1725/14 та з метою недопущення
ускладнення виконання рішення суду по
справі №904/1725/14 визнав, що заява
позивача про забезпечення позову не
підлягає задоволенню. Обрані позивачем
заходи до забезпечення позову, які
господарський суд визнав не доцільними
спрямовані на невиконання законного
рішення суду по справі №904/1725/14, яке за
наслідками апеляційного оскарження
визнано таким.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір при відмові в
позові покладається на позивача.

З урахуванням абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 627, 694
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 199, 216 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75,
82-85, 115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовити.

В задоволенні позовних вимоги
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

15.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко