м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Парандюк Іван Петрович
про стягнення 45 414, 64 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники учасників судового
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Савісько В.В. за
довіреністю № 08-03-29/62-14 від 26.02.2014 р.;
від третьої особи: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»
(далі - відповідач) про стягнення 45 414, 64
грн., в тому числі 43 672, 52 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 1 555, 46
грн. пені та 186, 46 грн. 3 % річних Також
позивач просить суд витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00 грн.
покласти на відповідача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що 03.01.2013 р. між
позивачем та Ряснянською І.О. було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
«Hyundai», реєстраційний номер АМ5471ВІ.
26.12.2013 р. відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля «Hyundai»,
реєстраційний номер АМ5471ВІ, під
керуванням водія Нікіренкова Ю.В., та
транспортного засобу «ВАЗ»,
керуванням Парандюка І.П. Постановою
Володарськ-Волинського районного суду
від 17.03.2014 р. у справі № 276/52/14-п (№ п.:
3/276/72/14) водій автомобіля «ВАЗ»,
був визнаний винним в порушенні ПДР
України, в зв'язку з чим, позивач на
виплатив 36 733, 06 грн. страхового
відшкодування на підставі платіжного
доручення № 1123 та № 1124 від 22.01.2014 р. на
рахунок ТОВ «Богдан-Авто», яке
проводило ремонт автомобіля «Hyundai»,
реєстраційний номер АМ5471ВІ. Враховуючи
те, що цивільна відповідальність
власника транспортного засобу «ВАЗ»,
застрахована відповідачем за полісом
АС № 5740406, позивач звернувся до
відповідача з вимогою про виплату
страхового відшкодування, яка останнім
була залишена без задоволення, з огляду
на що позивач вирішив звернувся за
захистом своїх прав та законних
інтересів до суду за даними позовом.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 р. порушено провадження
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Парандюк Івана
Петровича, розгляд справи призначено
17.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та заява, відповідно до якої
він просить суд розглядати справу без
участі його представника.
20.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому він проти позову
заперечує, вказуючи на те, що позивачем
не було надано звіту авто
товарознавчого дослідження, яким було
б визначено вартість матеріального
збитку, проте як рахунок-фактура СТО, на
думку відповідача, не може бути
належним доказом для розрахунку суми
страхового відшкодування. При цьому,
відповідач зазначає про свою незгоду з
проведеною позивачем додатковою
виплатою страхового відшкодування в
сумі 7 449, 46 грн., оскільки вважає, що не
було встановлено будь-яких прихованих
пошкоджень транспортного засобу, і про
виявлення таких додатковий протокол
огляду ТЗ не складався. Оскільки з часу
першої виплати минув час, на думку
відповідача, додаткова виплата може
свідчити про проведення ремонту інших
пошкоджень ТЗ, які не стосуються
спірної ДТП. Також, відповідач вказує
на те, що позивач в порушення п. 5.5.
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
не провів фотофіксації пошкоджень
автомобіля. Крім того, відповідач
заперечує проти нарахованих позивачем
пені та відсотків річних, оскільки
вважає, що чинним законодавством не
передбачено можливості їх нарахування
відносно регресних вимог.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.10.2014 р., у зв'язку з неявкою
представників учасників судового
процесу, розгляд справи було
відкладено на 11.11.2014 р.
31.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява, відповідно до
якої він просить суд розглядати справу
без участі його представника.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 р., у зв'язку з неявкою
представників позивача та третьої
особи, розгляд справи було відкладено
21.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та заява, відповідно до якої
він просить суд розглядати справу без
участі його представника та в якій
зазначає, що надати суду звіт суб'єкта
оціночної діяльності він не може,
оскільки такий відносно спірного
транспортного засобу не складався, а
виплата страхового відшкодування
здійснювалась на підставі рахунку
ремонтного підприємства.
02.12.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли клопотання про
відкладення розгляду справи та
доповнення до відзиву на позовну заяву,
в яких він вказує на те, що відповідно
до страхових актів та розрахунків до
них позивачем зазначено як дату ДТП -
23.12.2013 р., проте як в довідці ДАІ вказано
дату - 26.12.2013 р. Крім того, відповідач
звертає увагу на те, що розрахунок
страхового відшкодування позивачем
було здійснено без участі особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована відповідачем.
У судовому засіданні 02.12.2014 р. від
представника відповідача надійшло
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.12.2014 р. на підставі
клопотань відповідача було продовжено
строк вирішення спору на 15 днів та
відкладено розгляд справи на 17.12.2014 р.
15.12.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява, відповідно до
якої він просить розгляд справи
провести без участі його представника
та вказує на те, що при складанні
страхових актів та розрахунків ним
було допущено помилку в даті ДТП,
оскільки вірною є дата 26.12.2013 р. При
цьому, відзначає, що надати звіт
суб'єкта оціночної діяльності не має
можливості, оскільки він не складався.
16.12.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли додаткові
документи у справі та доповнення до
відзиву на позовну заяву, в яких він
вказує на те, що з наданих протоколів
огляду пошкодженого транспортного
засобу позивача та долучених
рахунків-фактур вбачаються
розбіжності, а саме: відсутність
окремих пошкоджень в протоколах. Крім
того, відповідач вказує на
необхідність застосування коефіцієнту
зносу при розрахунку розміру завданих
збитків. З урахуванням зазначеного,
відповідач просить суд призначити
судову експертизу, на вирішення якої
поставити питання: Який матеріальний
збиток завдано ТЗ на дату ДТП?
Розрахувати матеріальний збиток
згідно наданих матеріалів справи,
зокрема, тільки, на підставі протоколу
огляду від 27.12.2013 р. та додатково
протоколу огляду від 24.01.2014 р.;
Дослідити історію на основі програми
Аудатекс, зокрема, Audahistory, перелік
відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ
та встановити наявність пошкоджень, що
можуть бути причиною застосування
коефіцієнту фізичного зносу та
Представники позивача та третьої особи
в судове засідання 17.12.2014 р. не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
позивача та третьої особи не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 17.12.2014 р. судом
було розглянуто та залишено без
задоволення клопотання відповідача
про призначення судової експертизи у
справі, оскільки він просить покласти
такі витрати на позивача, проте як сам
попередню оплату проведення
експертного дослідження не гарантує.
Так, відповідно до роз'яснень, які надав
Пленум Вищого господарського суду
України в п. 23 своєї Постанови від 23.03.2012
р. № 4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»,
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи, під час судового
розгляду має нести заінтересована
сторона, а у разі призначення
господарським судом судової
експертизи з власної ініціативи -
сторона, визначена в ухвалі
господарського суду про призначення
судової експертизи. Тому в зазначеній
ухвалі суд вправі зобов'язати
відповідну сторону перерахувати, в
тому числі шляхом здійснення
попередньої оплати, суму витрат на
проведення експертизи на рахунок
експертної установи. У разі відмови чи
ухилення заінтересованої сторони або
сторони, зобов'язаної ухвалою
господарського суду, від оплати витрат,
пов'язаних з проведенням судової
експертизи, суд може запропонувати
іншій стороні оплатити ці витрати, а за
відсутності і її згоди та за
неможливості проведення судової
експертизи без попередньої оплати її
вартості суд розглядає справу на
підставі наявних доказів.
У судовому засіданні 17.12.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
03.01.2013 р. між позивачем (страховик) та
Ряснянською Іриною Олександрівною
(страхувальник) було укладено договір
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті (далі -
Договір) щодо транспортного засобу -
автомобілю марки «Hyundai» моделі «Santa Fe»,
2008 року випуску, реєстраційний номер
Відповідно до п. 8. Договору, строк його
дії Договору з 04.01.2013 р. по 03.01.2014 р.
Згідно з п. 11.1. Договору до страхових
випадків віднесено, зокрема, ДТП.
Відповідно до п. 11.13. Договору
територією страхування визначено
Україну, СНД та Європу.
З матеріалів справи вбачається, що
26.12.2013 р. о 13:50 год. на перехресті вулиці
Шевченка та вулиці Шелушкова в місті
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «ВАЗ»,
керуванням Парандюка І.В., через те, що
останній рухаючись по другорядній
дорозі, виїжджаючи на головну, не
врахував дорожню обстановку, не надав
переваги в русі автомобілю «Hyundai»,
реєстраційний номер АМ5471ВІ, під
керуванням Нікіренкова Ю.В., внаслідок
чого відбулось їх зіткнення.
Постановою Володарськ-Волинського
районного суду від 17.03.2014 р. у справі №
276/52/14-п (№ п.: 3/276/72/14) Парандюка І.В.
визнано винним в порушенні ПДР України
та притягнуто до адміністративної
Суд враховує, що одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року та юрисдикцію Європейського суду
Відповідно до Полісу № АС 5740406
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, цивільна правова
відповідальність власника
транспортного засобу «ВАЗ»,
застрахована відповідачем з
встановленим розміром франшизи - 510, 00
грн. та лімітом відповідальності
страховика - 50 000,00 грн. за шкоду
Відповідно до Довідки ВДАІ
Житомирського МРВВС від 26.12.2013 р.
автомобіль «Hyundai», реєстраційний номер
АМ5471ВІ, в результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди отримав
пошкодження передньої центральної,
задньої центральної та бокової лівої
частин, а саме: пошкодження переднього
та заднього бамперу лівої сторони,
деформовано заднє ліве крило, розбито
задній ліхтар, передню ліву
протитуманну фару, передню та задні
ліві пластикові захисні накладки,
передній лівий важіль, тріщина
26.12.2013 р. Реснянська І.О. звернулась до
позивача з заявою № КА-4593 про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування, відповідно
до якого просила перерахувати страхову
виплату на рахунок СТО для здійснення
27.12.2013 р. позивачем було складено Акт
огляду пошкодженого транспортного
засобу (дефектну відомість), в якому
зафіксовано відносно бамперу
переднього пошкодження лакофарбового
покриття, деформацію, розрив; бамперу
заднього пошкодження лакофарбового
покриття, розрив; лівого крила
пошкодження лакофарбового покриття,
деформацію; підкрилку переднього
деформацію; скла вітрового переднього
скол, тріщини; фонаря лівого заднього
розбиття; фари протитуманної передньої
Відповідно до рахунку-фактури № ЖТ-0006045
від 27.12.2013 р., виставленого ТОВ
«Богдан-Авто Житомир», яке мало
проводити ремонт автомобіля «Hyundai»,
реєстраційний номер АМ5471ВІ, його
відновлювальний ремонт мав скласти 36
433, 06 грн. та включав: зняття та
встановлення важелю переднього, стійки
стабілізатора переднього, опори
кульової нижнього важеля, тяги
рульової (РМ з підсилювачем),
ступичного вузла переднього у зборі,
бамперу переднього (в тому числі його
розбирання та збирання), бамперу
заднього (в тому числі його розбирання
та збирання), проведення розвалу
сходження, заміну арки колеса
переднього лівого, заміна крила лівого
переднього, рихтування кронштейна
кріплення крила, часткове розбирання
моторного відсіку, заміна крила лівого
заднього, заміна скла лобового, зняття
та встановлення скла заднього
бокового, заміна лівого заднього
ліхтаря, розбирання та збирання
багажного відсіку, фарбування
переднього бамперу, лівого переднього
крила, моторного відсіку, бамперу
заднього, пройому задньої лівої двері,
заднього лівого крила. При цьому, було
визначено наступні витратні матеріали:
крило переднє ліве, панель лонжерона
верхня ліва, важіль передній лівий,
стійка стабілізатора переднього ліва,
опора кульова, тяга рульова, маточина
передня/задня, наконечник рульовий
лівий, накладка бамперу переднього,
фара протитуманна ліва, кронштейн
кріплення бамперу переднього лівого,
підкрилок передній лівий, кліп
бризговика, скло лобове, холдинг
лобового скла, накладка бамперу
заднього, ліхтар задній протитуманний
лівий, кронштейн бамперу заднього
лівий, крило заднє ліве зовнішнє,
сенсор IGN, ліхтар задній зовнішній
При цьому, у зв'язку з транспортуванням
пошкодженого автомобіля (послуги
евакуатора) 26.12.2013 р. також було
виписано товарний чек на ім'я Нікіренко
Ю.В. на суму 300, 00 грн.
17.01.2014 р. позивач затвердив Страховий
акт № КА-4593, відповідно до якого
зазначається, що розмір страхового
відшкодування складає 36 733, 06 грн.
Відповідно до Розрахунку страхового
відшкодування, який є додатком до
Страхового акту, страхове
відшкодування розраховане як сума між
вартістю ремонту згідно з рахунком СТО
та сумою витрат на послуги евакуатора в
розмірі 300, 00 грн.
Платіжним дорученням № 1123 від 22.01.2014 р.
позивач перерахував ТОВ «Богдан-Авто»
36 433, 06 грн. з призначенням платежу:
КА-4593 в 27.01.14 Ряснянська Ірина
Олександрівна ІПН 307491640Рах. факт.
ЖТ-0006045. Без ПДВ».
Платіжним дорученням № 1124 від 22.01.2014 р.
позивач перерахував ЖОД АТ «Райффайзен
банк Аваль» на картковий рахунок особи,
яка надавала послуги евакуатора, 300, 00
грн. з призначенням платежу:
КА-4593 в 27.01.14 Ряснянська Ірина
Олександрівна ІПН 307491640Рах. факт.
ЖТ-0006045. Без ПДВ».
24.01.2014 р. позивачем було проведено
додатковий огляд транспортного засобу
«Hyundai», реєстраційний номер АМ5471ВІ, та
складено Акт огляду пошкодженого
транспортного засобу (дефектну
відомість), в якому зафіксовано
відносно панелі бамперу переднього
розрив; фари передньої лівої розрив
27.01.2014 р. ТОВ «Богдан-Авто Житомир»
склало рахунок-фактуру на ім'я
Реснянської І.О. № ЖТ-0006017 на суму 7 449, 46
грн. щодо проведення робіт: зняття та
встановлення радіатору охолодження,
вакуумування і заправки кондиціонера,
зняття і встановлення радіатору
кондиціонера, заміна передньої панелі,
з витраченими матеріалами: панеллю в
зборі передньою, фарою лівою.
У зв'язку з додатково виявленими
несправностями спірного автомобіля та
проведеним 24.01.2014 р. оглядом 05.02.2014 р.
позивач затвердив Страховий акт №
КА-4593/1, відповідно до якого
зазначається, що розмір додаткового
страхового відшкодування за за
страховим випадком від 23.12.2013 р. складає
Платіжним дорученням № 2661 від 06.02.2014 р.
позивач перерахував ТОВ «Богдан-Авто» 7
449, 46 грн. з призначенням платежу:
КА-4593/1 в 05.02.14 Ряснянська Ірина
Олександрівна ІПН 307491640 рах. жт-6017 27.01.14
24.03.2014 р. позивач в порядку регресу
звернувся до відповідача з Заявою про
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу № 11/8464 від 21.03.2014 на
суму 36 733, 06 грн., яка була отримана
відповідачем 25.03.2014 р., на підтвердження
чого надано Повідомлення про вручення
Крім того, 25.04.2014 р. позивач в порядку
регресу звернувся до відповідача з
Заявою про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу № 11/8726
від 24.04.2014 на суму 7 449, 46 грн., яка була
отримана відповідачем 28.04.2014 р., на
підтвердження чого надано
Повідомлення про вручення поштового
Оскільки відповідачем вимоги позивача
не були задоволені, він вирішив
звернутись з даним позовом до суду.
При цьому, разом з вимогами про
стягнення основної заборгованості
позивач заявив до стягнення нараховані
на суму 43 672, 52 грн. за період з 28.07.2014 р.
по 17.09.2014 р. пеню в розмірі 1 555, 46 грн. та 3
% річних в розмірі 186, 66 грн.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина фізичної особи Парандюк І.В.
встановлена у судовому порядку, а
відповідальність власника автомобіля,
на якому ним було скоєно
правопорушення, застрахована
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092,
відновлювальний ремонт - комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.
Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
Як наголосив Вищий господарський суд
України в постановах від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону
України «Про страхування» не містять
положень, які б зобов'язували
страховика визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише автотоварознавчої
експертизи (дослідження), проведеної
оцінювачем чи суб'єктом оціночної
діяльності, та на підставі лише звіту
про оцінку КТЗ. Натомість положеннями
статті 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
При визначенні розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивач не керувався
нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів» з
огляду на наявність укладеного між ним
та Ряснянською І.О. Договору, який не
визначає необхідності встановлювати
розмір страхового відшкодування лише
шляхом проведення експертного
дослідження. Разом з цим, позивач і не
повинен був керуватися положеннями
вказаного закону, оскільки цей закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Натомість відносини позивача
і його страхувальника, що склались на
підставі договору добровільного
страхування транспортного засобу, є
добровільним страхуванням, яке
відповідно до ст. 6 Закону здійснюється
на основі договору між страхувальником
і страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
Зазначена правова позиція також
відображена в постанові Вищого
господарського суду України від 07.08.2014
наголошується на тому, що Закон України
«Про страхування» не містить положень,
які б покладали на страховика за
договором добровільного страхування
обов'язок здійснювати проведення
суб'єктами оціночної діяльності оцінки
заподіяної шкоди, завданої при ДТП
транспортному засобу, та які б ставили
необхідність відшкодування шкоди у
залежність від проведення такої
оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Разом з цим, частина друга статті 7
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», яка визначає
випадки, коли проведення оцінки майна є
обов'язковим, такого обов'язку щодо
оцінки, на страховика, який уклав
договір добровільного страхування,
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем відповідно до страхових
актів було вирішено виплатити страхове
відшкодування на користь
страхувальника в сумі 43 672, 52 грн.,
виходячи з фактичних витрат, у зв'язку з
проведенням відновлювального ремонту
спірного автомобіля.
Так, Платіжним дорученням № 1123 від
22.01.2014 р. позивач перерахував ТОВ
«Богдан-Авто» 36 433, 06 грн., платіжним
дорученням № 1124 від 22.01.2014 р. позивач
перерахував ЖОД АТ «Райффайзен банк
Аваль» на картковий рахунок особи, яка
надавала послуги евакуатора, 300, 00 грн.
та платіжним дорученням № 2661 від 06.02.2014
р. позивач перерахував ТОВ
«Богдан-Авто» 7 449, 46 грн.
Як наголошує на тому Вищий
господарський суд України у своїх
постановах при розгляді справ даної
категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у
справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22,
від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) звіт про
оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Таким чином, на підставі встановлених
судом обставин, слід дійти висновку, що
до позивача дійсно перейшло право
вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст.
993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Заперечення відповідача відносно того,
що позивач неправомірно здійснив
доплату страхового відшкодування в
даному випадку судом до уваги не
приймаються, оскільки як вбачається зі
змісту проведених додаткових
ремонтних робіт зі зняття та
встановлення радіатору охолодження,
вакуумування і заправки кондиціонера,
зняття і встановлення радіатору
кондиціонера, заміни передньої панелі,
з витраченими матеріалами: панеллю в
зборі передньою, фарою лівою, - такі
роботи є необхідними при розбиранні та
збиранні відповідної частини
автомобіля для доступу до пошкоджених
елементів, і відповідають зафіксованим
дефектам при огляді 24.01.2014 р., а саме:
відносно панелі бамперу переднього
розрив; фари передньої лівої розрив
кріплень.

При цьому, такі дефекти, на думку суду,
узгоджуються з обставинами ДТП та є
прихованими, з урахуванням того, що під
час попередніх ремонтних робіт не
здійснювалось зняття панелі бамперу
переднього та фари передньої лівої, що
могло завадити встановити розрив
кріплень фари та панелі бамперу, проте
як раніше фіксувалось пошкодження
передньої лівої протитуманної фари, як
і пошкодження передньої частини
автомобіля в цілому, що свідчить про
напрямок поширення сили деформації від
зіткнення.

Посилання відповідача на те, що окремі
роботи та деталі, зазначені в
рахунку-фактурі № ЖТ-0006045 від 27.12.2013 р.
не відповідають тим пошкодженням, що
вказані в акті огляду ТЗ, судом до уваги
не приймаються, оскільки належним
чином не доведені.

Так, відповідач не довів, що відповідні
роботи щодо зняття та встановлення
окремих деталей, що зазначені в
спірному Рахунку-фактурі, не були
необхідними при проведенні
відповідного виду ремонтних робіт,
зокрема, з урахуванням характеру
пошкоджень.

Те саме стосується й витратних
матеріалів та деталей, які були
замінені, у зв'язку з виходом з ладу.

Та обставина, що пошкодження окремих
деталей, які були замінені, не були
відображені попередньо в Акті огляду,
який складав позивач, не спростовує їх
зв'язку з спірною
дорожньо-транспортною пригодою.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що
Акт огляду позивача є бланковим,
заповнюється шляхом проставлення
відмітки навпроти наперед прописаних у
першому стовпці переліку загальних
пошкоджень, які не мають деталізації та
стосуються певних вузлів та агрегатів
автомобіля в цілому.

При цьому, суд враховує, що відповідний
огляд проводився без розбирання
транспортного засобу, проте як під час
ремонтних робіт цілком очевидним є
можливість виявлення працівниками
ремонтної організації пошкоджень, які
були прихованими при зовнішньому
огляді.

В контексті предмету спору у даній
справі вирішальним є питання
причинно-наслідкових зв'язків
відповідних пошкоджень з видами і
обсягом ремонтних робіт та обставинами
ДТП.

Оскільки відсутності таких
відповідачем не доведено, його
заперечення проти позову суд до уваги в
цій частині не приймає.

Вищий господарський суд України у
постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11
наголосив, що чинним цивільним
законодавством не визначений строк
виконання одним страховиком
зобов'язання по відшкодуванню іншому
страховику шкоди в порядку регресу,
однак, цей строк пов'язаний з моментом
пред'явлення відповідною особою (в
даному випадку страховиком) зворотної
(регресної) вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України
передбачено, що у разі, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк з
дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача з
регресними вимогами, однак вони не були
задоволені в добровільному порядку.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» та статті 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Крім того, статтею 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов.

Отже, відповідно до наведених вимог
закону позивач після виплати
страхового відшкодування отримав
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання за
договором добровільного страхування у
нього виникло право подати позов до
суду.

Вказана правова позиція наведена
Верховним Судом України в постанові
від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, і
відповідно до ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Також, правова позиція відносно того,
що саме з моменту виконання позивачем
свого зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникло право подати регресний позов
до суду, викладена в постанові
Верховного Суду України від 27.03.2012 р. №
3-20гс12 у справі № 58/168.

Крім того, в постанові Верховного Суду
України від 12.03.2012 р. № 3-12гс12 у справі №
53/128 наголошено, що норма статті 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачає
наявність права у страховика на
пред'явлення регресного позову, а не
відсутність такого права. Аналогічну
правову позицію про те, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право регресу, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки, викладено у постанові
Верховного Суду України від 07.11.2011 р. у
справі № 3-118гс11.

При цьому, необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 12.1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до Полісу № АС 5740406, розмір
франшизи становить 510,00 грн., у зв'язку з
чим відповідач з урахуванням загальної
суми сплаченого позивачем страхового
відшкодування в сумі 44 182,52 грн. мав
відшкодувати позивачу 43 672,52 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності зобов'язання перед
позивачем щодо сплати спірної суми
боргу у розмірі 43672,52 грн., а отже
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Також, позивач заявив до стягнення
нараховані на суму 43 672, 52 грн. за період
з 28.07.2014 р. по 17.09.2014 р. пеню в розмірі 1 555,
46 грн. та 3 % річних в розмірі
186, 66 грн.

Так, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою,
яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи (у
тому числі шляхом перерахування
коштів особам, які надають послуги з
ремонту пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик (МТСБУ) зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові від 06.06.2012 р. № 6-49цс12)
зобов'язання страховика про виплату
страхувальнику страхових виплат у
разі настання страхового випадку є
грошовим зобов'язанням, у разі
невиконання якого одночасно можуть
застосовуватись наслідки, передбачені
як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і
нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Позивач нарахував відповідачу 3 %
річних в розмірі 186, 66 грн., розрахунок
яких є вірним, а відповідно вони
підлягають до задоволення.

Водночас, що стосується вимог позивача
про стягнення пені в розмірі 1 555, 46 грн.,
суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Вказана норма регулює відносини
страховика та страхувальника за
договором страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів, а
позивач не є суб'єктом цього договору.
Дана позиція викладена в Постанові
Верховного Суду України від 26.09.2012 р. №
3-41гс12.

Таким чином, суд не знаходить правових
підстав для стягнення нарахованої
позивачем пені.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено часткову обґрунтованість
позовних вимог, вони підлягають
задоволенню частково.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»
(02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська,
будинок 7Д, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (03038, місто Київ, вулиця
Федорова Івана, будинок 32 Літ. А, ) суму страхового
відшкодування у розмірі 43672 (сорок три
тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 52 коп.,
суму 3 % річних в розмірі 186 (сто
вісімдесят шість) грн. 66 коп. та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1 764
(одну тисячу сімсот шістдесят чотири)
грн. 42 коп.

3. В іншій частині позовних
вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака