ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 р.
Справа № 923/1652/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокурора Суворовського
району м.Херсона в інтересах держави в
особі

позивача-1: Херсонської міської ради,
м.Херсон

позивача-2: Міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго",
м.Херсон

до: Приватного підприємця ОСОБА_1,
м.Херсон

про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 2 502 грн.
19 коп.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Куцевол О.О.,
посвідчення № 030122 від 05.11.2014р.;

від позивача-1: не прибув;

від позивача-2: Сініцина В.Ю.,
представник за дорученням № 3357-15 від
20.12.2013р.;

від відповідача: не прибув.

Прокуратура Суворовського району
м.Херсона в інтересах держави в особі
Херсонської міської ради (позивач-1), в
особі міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго"
(позивач-2) до приватного підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 2 502 грн.
19 коп.

24 листопада 2014 року позивач-2 подав
відзив на позовну заяву, в якому
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі.

25 листопада 2014 року позивач-1 подав
відзив на позовну заяву, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та просить
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. Враховуючи неможливість
забезпечити явку свого представника
просить розглядати справи без його
участі.

04 грудня 2014 року позивач-2 подав
клопотання про збільшення позовних
вимог, з яких: 3% річних - 23,14 грн., пеня -
189,71 грн., інфляційних - 161,54 грн., штраф -
175,15 грн., основна сума заборгованості
залишається баз змін.

Відповідач витребувані судом
документи не надав, у судові засідання
не з'являвся, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце їх
проведення, про що свідчить
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документу на звороті
примірника всіх ухвал суду, який
містить вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників ухвали, дату відправки,
підпис працівника суду, яким вона
здійснена.

Ухвалу про порушення провадження у
справі від 10.11.2014р., яка направлена
відповідачеві за адресою, вказаною в
позовній заяві, отримана ним 18.11.2014р., що
підтверджується поштовим
повідомленням (а.с.73).

Статтею 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" передбачено, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 27.11.2014р., місцем
реєстрації відповідача є: 73000, АДРЕСА_1.
Така ж сама адреса вказана позивачем у
позовній заяві.

Ухвали суду від 10.11.2014р., 25.11.2014р. та
16.12.2014р., направлялись за адресою, яка
вказана у витязі з ЄДРПОУ,
рекомендованою поштою, що
підтверджується реєстром вихідної
кореспонденції за 20.11.2014р., 25.11.2014р. та
16.12.2014р.(а.с.91-96).

У пункті 4 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.06 р.
(з відповідними змінами) № 01-8/1228 "Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" вказано, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій.

Тому відповідні процесуальні
документи надсилались згідно з
поштовими реквізитами учасників
судового процесу, наявними в
матеріалах справи, а також згідно
відомостей, що містяться у довідці з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
станом на час розгляду справи.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що відповідача було
належним чином повідомлено про місце,
дату та час проведення судового
засідання, проте, своїм правом приймати
участь у судовому засіданні останній
не скористався. Про поважні причини
неявки в судове засідання відповідача
суд не повідомлений. Клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило.

З огляду на вищевказане, відповідно до
ст. 75 ГПК України справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, що прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

Згідно ст. 121 Конституції України, на
органи прокуратури покладено
представництво інтересів держави в
судових органах.

Статтею 20 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
прокурор має право звертатись до суду з
заявою про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.
Згідно ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", підставою для
представництва інтересів держави в
суді є наявність порушень або загроза
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Згідно ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. У позовній заяві прокурор
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність її захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

На підставі рішення Конституційного
суду України від 08.04.1999р. за №
1-1/99інтереси держави відрізняються від
інтересів інших учасників суспільних
відносин. В основі перших завжди є
потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді. Проте держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й в діяльності інших
підприємств, товариств. Із врахуванням
того, що "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави.

Прокурором заявлено позов в інтересах
держави в особі Херсонської міської
ради та міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго".

Міське комунальне підприємство
"Херсонтеплоенерго" (позивач-2)
засновано відповідно до Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
на комунальній власності міської
територіальної громади м. Херсона.
Власником підприємства є Херсонська
міська рада (засновник, позивач-1).
Органом, до сфери управління якого
входить підприємство є департамент
житлово-комунального господарства
міської ради.

Основним видом діяльності міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" є надання послуг з
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води населенню та іншим
споживачам. Порядок використання
прибутку підприємства визначено
засновником у співвідношенні 70% -
підприємству та 30% - місцевому бюджету.

Матеріали справи свідчать, що 12.10.2007р.
між МКП "Херсонтеплоенерго" (виробник)
та ПП ОСОБА_1 (споживач) укладено
договір № 1099 про надання послуг з
постачання теплової енергії (далі -
Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, виробник
приймає на себе зобов'язання виробити
та поставити споживачеві теплову
енергію в обумовлених договором
обсягах, а споживач зобов'язується
приймати теплову енергію і оплачувати
її за встановленими тарифами у строки,
передбачені цим договором.

На підставі п.6.6 Договору, оплата за
теплову енергію здійснюється
споживачем протягом 5-ти банківських
днів після одержання рахунку на
поточний рахунок.

Відповідно до п. 6.7 Договору споживач
здійснює передоплату у розмірі 100%
вартості місячного споживання
теплової енергії, необхідної для
теплопостачання його суб'єкту, не
пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку
місяця.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач-2 свої договірні зобов'язання
щодо надання споживачу послуг з
централізованого опалення виконав
належним чином, що підтверджується
наступними документами:

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
2075 від 31.10.2014р. про постачання теплової
енергії за жовтень 2012р. на суму 18,18 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
2452 від 30.11.2012р. про постачання теплової
енергії за листопад 2012р. на суму 181,75
грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
2767 від 31.12.2012р. про постачання теплової
енергії за грудень 2012р. на суму 308,98 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
711 від 31.01.2013р. про постачання теплової
енергії за січень 2013р. на суму 299,89 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
1152 від 28.02.2013р. про постачання теплової
енергії за лютий 2013р. на суму 236,28 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
1599 від 31.03.2013р. про постачання теплової
енергії за березень 2013р. на суму 245,37
грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
2023 від 30.04.2013р. про постачання теплової
енергії за квітень 2013р. на суму 9,09 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
2662 від 31.10.2013р. про постачання теплової
енергії за жовтень 2013р. на суму 127,23 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
3085 від 29.11.2013р. про постачання теплової
енергії за листопад 2013р. на суму 163,58
грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
3566 від 31.12.2013р. про постачання теплової
енергії за грудень 2013р. на суму 290,81 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
699 від 31.01.2014р. про постачання теплової
енергії за січень 2014р. на суму 316,63 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
1137 від 28.02.2014р. про постачання теплової
енергії за лютий 2014р. на суму 262,35 грн.;

- акт здачі-приймання (надання послуг) №
1575 від 31.03.2014р. про постачання теплової
енергії за березень 2014р. на суму 171,88
грн., на загальну суму 2 632,02 грн.

Дані акти підписанні уповноваженими
представниками виконавця та замовника
без зауважень (а.с. 18-30).

Рахунки за надані послуги з
централізованого опалення на оплату
вручались відповідачу під підпис
(а.с.38-43).

Відповідач, всупереч договірним
зобов'язанням, за поставлену теплову
енергію на суму 2 502,19 грн. не
розрахувався.

Обґрунтовуючи підстави позову,
прокурор посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору,
внаслідок чого за останнім утворилася
заборгованість у розмірі 2 502,19 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю, виходячи з
наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 2 502,19 грн. відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 2 502,19 грн. є доведеними і
обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 189,71 грн. та суми штрафу у
розмірі 175,15 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.3. Договору, сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату
за спожиту теплову енергію у
встановлений договором термін, згідно
ст. 231 ГК України від 16.01.2003р.,
нараховується пеня в розмірі 0,1%
вартості наданих послуг за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
стягується штраф у розмірі 7% вказаної
вартості.

Статтею 232 (ч.6) Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 р.)
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

За поданим позивачем-2 розрахунком,
розмір пені та штрафу становить 189,71
грн. та 175,15 грн. відповідно.

Судом перевірено наданий позивачем-2
розрахунок та визнано його
обґрунтованим.

Доказів погашення заявлених до
стягнення сум пені у розмірі 189,71 грн. та
штрафу у розмірі 175,15 грн., відповідачем
суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення сум пені у розмірі
189,71 грн. та штрафу у розмірі 175,15 грн., є
доведеними.

Також, через несвоєчасне виконання
зобов'язань, відповідачу нараховано 3%
річних у розмірі 23,14 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 161,54 грн. відповідно до
розрахунку, у зв'язку з чим суд
зазначає, що правові наслідки
порушення юридичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
приписами статей 534, 549-552, 611, 625
Цивільного кодексу України, а також
статтями 229-234 Господарського кодексу
України. З урахуванням приписів
частини другої статті 625 ЦК України,
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
прострочення у виконанні зобов'язання
сплатити гроші, є обов'язок сплатити не
лише суму основного боргу, а й серед
іншого інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу
не є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення сум 3% річних у розмірі 23,14
грн. та інфляційних втрат у розмірі 161,54
грн., є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

З огляду на неявку представника
відповідача, суд зазначає, що в силу
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони мають право брати участь в
господарських засіданнях. Сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на
підставі ст.77 ГПК України розгляду
справи у разі нез'явлення представника
сторони за викликом господарського
суду є правом, а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо причини
неявки є поважними та обґрунтованими,
та неявка представника сторони
перешкоджає вирішенню спору в даному
судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

Позивачу на підставі ст.49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача, оскільки спір з
його вини доведено до врегулювання в
судовому порядку.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись, ст.49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК
України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

2. Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 (73000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, інші реквізити суду не
відомі) на користь міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" (73000, м. Херсон,
Острівське шосе, 1, ,
Херсонське обласне управління АТ
"Ощадбанк", МФО 352457, , р/р
2749) суму основного боргу у розмірі
2 502,19 грн., суму штрафу у розмірі 175,15
грн., суму пені у розмірі 189,71 грн., суму
інфляційних втрат у розмірі 161,54 грн. та
суму 3% річних у розмірі 23,14 грн.

3. Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 (73000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, інші реквізити суду не
відомі) в доход спеціального фонду
Державного бюджету (р/р № 3002 в
ГУДКСУ у Херсонській області, МФО - 852010,
код ЄДРПОУ - 37959779, одержувач УДКСУ у
місті Херсоні, призначення платежу -
судовий збір, код 03500045) - 1827,00 грн.
судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 25.12.2014р.

Суддя
В.В.Литвинова