ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 р.
Справа № 914/2475/14

Господарський суд Львівської області у
складі колегії суддів :

головуючого-судді
Кітаєвої С.Б.

суддів :
Мороз Н.В.

Мазовіта А.Б.

при секретарі судового засідання
Децик С.Я.

розглянувши матеріали справи

за позовом : Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк», м.Луцьк

до відповідача : Приватного
акціонерного товариства
«Західно-Український Консорціум»,
м.Львів

про : стягнення 6 676 033,36 грн.

за участю представників

від позивача: Смалюх Р.Я. - представник
( довіреність від 25.09.2014 р. №1901-19);

від відповідача: не з»явився.

Права та обов»язки сторін,
передбаченні ст.ст.20,22 ГПК України
роз»яснино. Заяви в порядку ст.20 ГПК
України від сторін не надходили.

Суть спору : Публічне акціонерне
товариство «Західінкомбанк»
звернулось із позовом до відповідача,
Приватного акціонерного товариства
«Західно-Український Консорціум» про
стягнення 6 676 033,36 грн. заборгованості, з
якої : 4 870 000,00 грн. непогашений кредит; 1
341 632,64 грн. - несплачені проценти за
користування кредитними коштами; 364
096,16 грн. пеня за порушення строків
повернення тіла кредиту ; 100 304,56 грн.
пеня за порушення строків сплати
процентів.

Ухвалою суду від 14.07.2014 року
порушено провадження у справі і
прийнято позовну заяву до розгляду;
судове засідання призначено на 23.07.2014
року.

Рух справи висвітлено в ухвалах суду.
Так, розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, зазначених у
відповідних ухвалах суду. В судовому
засідання 08.09.2014 року оголошувалась
перерва до 10.09.2014 року. Ухвалою від
19.09.2014 року призначено колегіальний
розгляд справи у складі трьох суддів.
Згідно розпорядження керівника
апарату господарського суду
Львівської області від 19.09.2014 року
проведено автоматичний розподіл
членів колегії суддів у справі №914/1613/14
та визначено членами колегії
суддів:суддю Мороз М.В. та суддю
Мазовіту А.Б.

Ухвалою від 19.11.2014 року строки розгляду
справи продовжувались на п»ятнадцять
днів.Задоволивши клопотання
відповідача про витребування доказів
в порядку ст.38 ГПК України, ухвалою від
19.11.2014 року суд витребував у позивача
для огляду оригінали документів,у тому
числі кредитного договору та всіх
додатків до нього, доказів надання
кредиту, заяви відповідача про надання
кредиту та інші документи, які
стосуються предмету спору у справі.

В судовому засіданні 27.11.2014 року
представником позивача надано суду
для огляду в оригіналах додаткові
угоди до кредитного договору №4/08 від
02.06.2008р. , а саме за №№4,5,6,7,10; заявки
відповідача про надання траншів в
межах; клопотань відповідача,
адресованих позивачу, розглянути
можливість зниження відсоткової
ставки по діючому кредитному договору
№4/08 від 02.06.2008 р.; оригінали наявних у
позивача листів відповідача стосовно
кредитного договору №4/08 від 02.06.2008р.
(зокрема листа вих..№24/12/2010-1 від 24.12.2010 р.
у якому відповідач просив позивача
розглянути можливість пролонгації
кредитного договору №4/08 від 02.06.2008р. на
24 місяці по запропонованому графіку
погашення суми кредиту 5 000 000, 00 грн. та
інших оригінальних документів, які
були оглянуті в судовому засіданні
колегією суддів та які в копіях
позивачем долучено до матеріалів
справи. Крім того, в судовому засіданні
колегією суддів було надано і
представнику відповідача для огляду
оригінали всіх документів, які подані
позивачем і які оглядав суд.

В судовому засіданні 27.11.2014 року
оголошувалась перерва до 03.12.2014 року,
з метою надання можливості
представнику відповідача детально
ознайомитись із матеріалами справи та
надати до справи відзив на позовну
заяву, що представники сторін
засвідчили письмовим записом у
відповідному документі про оголошення
перерви.

01.12.2014 року представник відповідача
ознайомився із матеріалами справи, що
засвідчив письмовим записом на
клопотанні , яке подав до суду 01.12.2014 р.(
вх. № 51522/14).

03.12.2014 року за вх.№52525/14 в суді
зареєстровано заяву відповідача від
03.12.2014 року про застосування спливу
позовної давності.

В судове засідання 03.12.2014 року явку
повноважного представника забезпечив
лише позивач. Відповідач явку
повноважного представника не
забезпечив.

З підстав, наведених у позовній заяві,
наданих суду поясненнях представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що
господарським судом створено сторонам
та іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез»явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Враховуючи те, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом інтересів,
а також те, що їх своєчасно та належним
чином було повідомлено про час та місце
розгляду справи, судова колегія дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази та заслухавши
пояснення представника позивача, суд,-

встановив :

Згідно статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

За приписом статті 6 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договір є обов»язковим для виконання
сторонами ( ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України діє
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виник з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення
третейського суду до прийняття
компетентним судом рішення у спорі
між тими ж сторонами, з того ж предмету
і з тих самих підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
третейські суди» третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком : справ у спорах про визнання
недійсними нормативно-правових актів;
справ у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов»язаних із задоволенням державних
потреб; справ, пов»язаних із державною
таємницею ; справ у спорах, що
виникають із сімейних правовідносин,
крім справ у спорах, що виникають із
шлюбних контрактів (договорів); справ
про відновлення платоспроможності
боржника чи визнання його банкрутом;
справ, однією із сторін в якиї є орган
державної влади, місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб»єкт під час
здійснення ним владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень, державна установа чи
організація, казенне підприємство;
справ у спорах щодо нерухомого майна,
включаючи земельні ділянки; справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення; справ у спорах, що виникають з
трудових відносин; справ, що виникають
з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
пов»язаних із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цих товариств; інших справ, які
відповідно до закону підлягають
вирішенню виключно судами загальної
юрисдикції або Конституційним Судром
України; справ, коли хоча б один із
сторін спору є нерезидентом України;
справ, за результатами розгляду яких
виконання рішення третейського суду
потребуватиме вчинення відповідних
дій органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами та
іншими суб»єктами під час здійснення
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень;
справ у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки).

Перелік справ визначений ст.6 Закону
України «Про третейські суди» є
вичерпним.

Окрім того, Рішенням Конституційного
Суду України від 10 січня 2008 року у
справі за конституційним поданням 51
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3,
пункту 9 статті4 та розділу У111
«Третейське самоврядування» Закону
України «Про третейськіі суди» ( справа
про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом ( стаття 17 ЦПК України, стаття 12
ГПК України, стаття б Закону України
«Про третейські суди»), оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (частина п»ята статті 55
Конституції України). Це конституційне
право не може бути скасоване або
обмежене (частина друга статті 22,
стаття 64 Конституції України).

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом, не є відмовою від
права на звернення до суду за захистом,
а одним із способів реалізації права
на захист своїх прав та інтересів, чим в
свою чергу скористалися обидві
сторони даної справи , адже із заявами,
клопотаннями про розгляд справи
Постійно діючим третейським судом у
даній справі сторони не звертались.
Подання позову позивачем на розгляд
господарського суду Львівської
області, відсутність заперечень від
відповідача про розгляд справи даним
судом, подання відповідачем заяви у
справі про сплив строку позовної
давності і, як наслідок, про відмову в
частині позовних вимог (стосовно пені),
як і вчинення інших дій відповідачем
в ході розгляду справи ( як стороною
судового процесу) свідчать про згоду
сторін на розгляд справи
господарським судом Львівської
області.

Як встановлено господарським судом та
вбачається з матеріалів справи, 02.06.2008
року між сторонами у справі було
укладено кредитний договір №4/08, на
виконання умов якого позичальнику
(відповідачу) банком (позивачем) був
наданий кредит в сумі 5 000 000,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи меморіальними ордерами про
видачу траншів кредитної лінії, а саме
: №1 від 04.06.2008р. на суму 800 000,00 грн.; №1
від 06.06.2008 р. на суму 700 000,00 грн.; №1 від
10.06.2008 р. на суму 100 000,00 грн.; №1 від 11.06.2008
р. на суму 100 000,00 грн.; №1 від 17.06.2008р. на
суму 200000,00 грн.; №1 від 18.06.2008р. на суму
100000,00 грн.; №1 від 20.06.2008 р. на суму 250000,00
грн.; №1 від 24.06.2008р. на суму 250000,00 грн.; №1
від 25.06.2008р. на суму 100000,00 грн.;№1 від
01.07.2008 р. на суму 900000,00 грн.; №1 від
08.07.2008р. на суму 200000,00 грн.; №1 від 22.07.2008
р. на суму 1300000,00 грн. та наявними у
справі банківськими виписками по
операціях щодо видачі кредиту,
нарахування і сплати відсотків за
користування кредитом.

На день звернення до суду з позовом
залишок непогашеної суми по тілу
кредиту становив 4 870 000,00 грн., що не
спростовано відповідачем у
встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 1.1 договору кредит
надається зі сплатою 25% річних.

Відповідно до п.3.2.4 договору
позичальник зобов»язувався сплачувати
25% відсотків річних щомісяця, не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця включно, шляхом
перерахунку коштів на рахунок
Кредитора №5 в ЛФ КБ
«Західінкомбанк»ТзОВ, МФО 385480. У
випадку несплати відсотків, в
обумовлений даним договором строк,
починаючи з наступного дня,
прострочені відсотки сплачувати на
рахунок кредитора №2069 в ЛФ
«Західінкомбанк»ТзОВ, МФО 385480. У
випадку остаточного погашення
основної суми кредиту, в термін
відповідно до п.1.2, п.3.2.3 цього Договору,
відсотки сплатити не пізніше дня
такого погашення.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору
термін користування кредитними
коштами встановлюється до 01 червня 2009
року включно, а в разі невиконання
(неналежного виконання) позичальником
будь-якої з умов даного договору - до
першої письмової вимоги Кредитора.

Відповідно до п.3.2.3 кредитного договору
повне погашення кредиту позичальник
зобов»язувався здійснити на
позичковий рахунок №5 в ЛФ КБ
«Західінкомбанк»ТзОВ, МФО 385480 не
пізніше ніж до 01 червня 2009 року включно,
а в разі невиконання (неналежного
виконання) будь-якої з умов даного
договору - в семиденний строк з дня
отримання письмової вимоги Кредитора.

Згідно з п.5.1 договору період
нарахування відсотків - з першого числа
поточного місяця включно по останнє
число поточного місяця включно.
Відсотки нараховуються 25 числа
поточного місяця на фактичний залишок
заборгованості по кредиту за кожен
день користування кредитними коштами.
При погашенні кредиту після дня
нарахування процентів, останні не
перераховуються.

Згідно п.5.2 кредитного договору, при
визначенні кількості днів для
розрахунку відсотків приймається
фактична кількість днів у місяці та в
році.

Згідно з п.5.3, сторони дійшли згоди, що
черговість погашення заборгованості ,
згідно кредитним договором,
визначається кредитором в
односторонньому порядку, але при
наявності простроченої
заборгованості по відсотках при
надходженні від позичальника коштів
на погашення заборгованості згідно
даного кредитного договору у першу
чергу погашається прострочена
заборгованість по відсотках.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору,
при зміні кредитної політики, рівня
інфляції та настанні інших об»єктивних
обставин, кредитор за письмовим
повідомленням позичальника має право
змінювати відсоткову ставку,
встановлену за користування
кредитними коштами, що оформляється
додатковим договором. В разі незгоди
позичальника зі зміною відсоткової
ставки або відмови позичальника від
укладання додаткового договору,
позичальник зобов»язаний у
десятиденний термін з дня отримання
письмового повідомлення повернути
кредитору кредит, сплатити відсотки та
інші платежі відповідно до умов даного
договору.

Згідно з п.4.1.6 у випадку невиконання
позичальником умов п.3.2.13 даного
кредитного договору (п.3.2.13: позичальник
зобов»язувався забезпечувати
мінімальну суму середньоденних
залишків на поточному рахунку
відкритому в КБ «Західінкомбанк»ТзОВ
в розмірі не менше 10% від фактичної
заборгованості по кредиту), то в місяці
наступному після видачі кредиту
ставка за користування кредитними
коштами буде збільшена на 1 (один)
відсоток річних.

Відповідно до п.3.2.5 Кредитного договору
за порушення строків повернення
грошових сум згідно з п.п.3.2.3 даного
договору (п.3.2.3 передбачає повне
погашення кредиту не пізніше ніж до 01
червня 2009 р включно, а в разі
невиконання (неналежного виконання)
будь-якої з умов даного договору - в
семиденний строк з дня отримання
письмової вимоги кредитора), -
позичальник зобов»язувався додатково
до встановленої відсоткової ставки
сплачувати пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка буде діяти на
період нарахування пеня, від суми
несплачених грошових сум за кожен день
прострочки на рахунок кредитора
№ в ЛФ КБ «Західінкомбанк»ТзОВ,
МФО 385480, що не звільняє позичальника
від виконання вимог даного договору.

Згідно з п.3.2.6 Кредитного договору за
порушення, зокрема вимог п.п.3.2.4
(сплата процентів) позичальник
зобов»язаний сплачувати кредитору
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка буде діяти на період
нарахування пені, від суми несплачених
грошових сум за кожен день прострочки
на рахунок кредитора № в ЛФ
«Західінкомбанк»ТзОВ, МФО 385480, що не
звільняє позичальника від виконання
умов даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи у
подальшому умови кредитного договору
змінювались, про що між сторонами були
укладені додаткові угоди від 02 липня
2008р., від 28 серпня 2008р., від 20 листопада
2008р., від 02 червня 2009р., 24 листопада 2009р.,
02 грудня 2010 р., 01 лютого 2011р., 01 квітня
2011р., 30 вересня 2011р., 02 грудня 2011 р.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 02
липня 2008 року процентну ставку за
користування кредитними коштами
збільшено до 26%, у зв»язку із
невиконанням позичальником п.3.2.13
кредитного договору №4/08 від 02.06.2008р. та
відповідно до п.4.1.6 даного договору. Як
зазначено у додатковій угоді, - всі інші
положення кредитного договору №4/08 від
02.06.2008р. залишаються без змін.

Додатковою угодою від 28 серпня 2008 року
збільшено розмір забезпечення за
кредитним договором. В забезпечення
зобов»язань позичальника за даним
кредитним договором кредитором
приймаються: майнові права на грошові
кошти по договору купівлі-продажу,
укладеного між ЗАТ
«Західно-Український консорціум» та
ТзОВ «Арго» №04/01-1 від 04.01.2008 року з
додатковою угодою №3 від 25.08.2008р, на
суму 600 000 000,00 грн. ; термін дії договору
до 31.12.2009 року; майнові права на грошові
кошти по договору поставки, укладеного
між ЗАТ «Західно-Український
Консорціум» та ТзОВ «Фавор» №06/07tin від
04.01.2007 р. на суму 15000000,00 грн.; термін дії
договору - безстроковий. Всі інші умови
кредитного договору залишаються без
змін. Дана угода вступає в силу з дня її
підписання сторонами і діє до 01 червня
2009р.

Додатковою угодою №3 від 20 листопада 2008
року змінено дату нарахування
відсотків з 25 числа поточного місяця на
20 число. Всі інші умови кредитного
договору залишаються без змін. Дана
угода вступає в силу з 20.11.2008 р. і є
невід»ємною частиною кредитного
договору №4/08 від 02.06.2008р.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 02
червня 2009 року збільшено процентну
ставку за користування кредитними
коштами до 27% та продовжено термін
користування кредитними коштами до 02
грудня 2009 року.

Додатковою угодою №5 від 24 листопада 2009
року продовжено термін користування
кредитними коштами до 02 грудня 2010 року.

Згідно додаткової угоди №6 від 02 грудня
2010 року термін користування кредитними
коштами продовжено до 02 грудня 2011 року.

01 лютого 2011 року сторони кредитного
договору уклали додаткову угоду №7 про
зменшення процентної ставки за
користування кредитними коштами до 25%,
а додатковою угодою №8 від 01 квітня 2011
року зменшили процентну ставку за
користування кредитними коштами до 24%.

У додатковій угоді №9 від 30 вересня 2011
року сторони вирішили перенести
сплату процентів за вересень 2011 року в
сумі 40000 грн. на грудень 2011 року, за
жовтень-листопад 2011 року на кінець
терміну дії кредитного договору.

Згідно додаткової угоди №10 від 02
грудня 2011 року процентну ставку було
змінено на 20% та збільшено термін
користування кредитними коштами до 03
грудня 2012 року. Також додатковою угодою
було встановлено графік погашення
заборгованості (додаток №1 до
додаткової угоди №10).

Відповідно до п.3.2.3 кредитного договору
позичальник зобов»язувався погашення
кредиту здійснити згідно графіку №1:
починаючи з січня 2012 року по листопад
2012 року в сумі не менше 20000,00 грн.
щомісячно; у грудні 2012 року в сумі 4730000,00
грн. не пізніше 03 грудня 2012 року
включно.

Відповідно до п.3.2.4 кредитного договору
сплата процентів за жовтень -листопад
2011 року переноситься на грудень 2012
року, за грудень 2011 року та
січень-квітень 2012 року проценти
сплачуються з 01.05.2012 року щомісяця
рівними частинами в сумі не менше 100000,00
грн., поточні проценти з травня 2012 року
не пізніше останнього робочого дня
поточного місяця включно згідно
графіку №2 до додаткової угоди №10.

Однак, позичальник умов договору не
виконав, кошти згідно погоджених
графіків у встановлений термін банку
не повернув.

Станом на час розгляду спору по суті
непогашений кредит становить 4 870 000,00
грн. Доказів зворотнього відповідач
суду не надав. Відтак, вимога позивача
про стягнення 4 870 000,00 грн. непогашеного
кредиту підлягає до задоволення.

Згідно розрахунку позивача, сума
заборгованості по несплачених
процентах становить 1 341 632,64 грн., сума
пені за порушення строків повернення
тіла кредиту складає 364 096,16 грн, пеня за
порушення строків сплати процентів
складає 100 304,56 грн.

Згідно зі ст. ст.1054, 1050 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умова, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити відсотки. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
кредиту, він зобов'язаний сплатити
грошову суму за вимогою кредитора.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином, зокрема, у
відповідності до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 цього Кодексу
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи невиконання відповідачем
обов'язку з повернення кредиту у
встановлені договором строки, позивач
правомірно нарахував, а відтак суд
вбачає підстави для задоволення
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 1 341 632,64 грн. несплачених
процентів за користування кредитними
коштами.

Однак, суд не погоджується з доводами
позивача про наявність правових
підстав для задоволення його позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача 364 096,16 грн. пені за
порушення строків повернення тіла
кредиту (нарахованої за період 04.12.13р.
по 03.06.13р.) та 100 304,56 грн. пені за
порушення строків сплати процентів (
нарахованих за період з 04.12.2012р. по
03.06.2013р.), з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Згідно з ч.3 статті 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Частина 6 статті 232 ГК України має
диспозитивний характер і встановлює,
що, якщо в договорі або законі немає
спеціальної вказівки на період, за який
стягуються штрафні санкції, їх можна
стягнути тільки за півроку від моменту,
коли відбулося фактичне порушення
виконання зобов'язання, тобто шість
місяців починають обчислюватися від
дня, що настає за днем, який є
остаточним строком для виконання
зобов'язання.

Як було зазначено вище, позичальник
взяв на себе зобов'язання повернути
отриманий кредит в строк до 03 грудня 2012
року включно. Відповідно, перебіг
передбаченого ч.6 ст.232 ГК України
строку для нарахування пені у зв'язку з
порушенням строку повернення кредиту
розпочався з 04.12.2012 і закінчився 04.06.2013
р. Пеня за порушення строків повернення
кредиту нарахована в сумі 364096,16 грн. за
період з 04.12.12 р. по 03.06.2013 року, пеня за
порушення строків сплати процентів в
сумі 100 304,56 грн. нарахована позивачем
за період з 04.12.2013 р. по 03.06.2014 року.

Позовну заяву підписано та скеровано
до суду 07.07.2014 року.

Суд розглядає спір в межах заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.2-4 ст.267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності , про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

03.12.2014 року в суді за вх.№52525/14
зареєстрована заява відповідача про
застосування спливу позовної давності
до вимог позивача про стягнення пені.

У п.2.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» (із
наступними змінами і доповненнями)
вказано таке: « За змістом частини
першої статті 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з»ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв»язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем причин її порушення.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи
суд визнає причини пропущення позовної
давності поважними. Як правило, це
здійснюється за заявою (клопотанням)
позивача з наведенням відповідних
доводів і поданням належних та
допустимих доказів.

Висновок про застосування позовної
давності відображається у
мотивувальній частині рішення
господарського суду».

Як встановлено судом та зазначено вище
в рішенні має місце порушення права
позивача у зв»язку із невиконанням
відповідачем зобов»язань за кредитним
договором і непогашенням кредиту та
несплатою процентів за користуванням
кредиту, за захистом якого позивач
звернувся до суду. Відповідно до умов
договору позивач мав право на
нарахування пені за порушення строків
повернення кредиту та пені за
порушення строків сплати процентів,
але позовна давність стосно вимоги по
стягненню пені спливла і про це
зроблено заяву відповідачем у справі.;
позивач не звернувся до суду із заявою
і не навів доводів ( не подав належних
та допустимих доказів) стосовно причин
спливу позовної давності (їх
поважності), а відтак, суд відмовляє в
позові в частині вимог про стягнення 464
400,72 грн. пені, у зв»язку зі спливом
позовної давності.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

При цьому, належність доказів -
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять в
предмет доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об»активної істини.

Належність доказів - це міра, що
визначає залучення до процесу в
конкретній справі лише потрібних і
достатніх доказів. Під належністю
доказу розуміється наявність
об»єктивного зв»язку між змістом
судових доказів (відомості, що
містяться в засобах доказування) і
самими фактами, що є об»єктом судового
пізнання. Тобто, що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Відповідно до ч.2 ст.36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.

Належними доказами надання кредиту є
заявка на кредит від 05.02.2008 року
(оригінал оглядався колегією суддів
засіданні, представником відповідача (
копія документа є у справі));
меморіальні ордери від 04.06.2008 р., від
06.06.2008 р., від 10.06.2008р., від 11.06.2008р., від
17.06.2008р., від 18.06.2008р., від 20.06.2008р., від
24.06.2008 р., від 25.06.2008р., від 01.07.2008р, від
08.07.2008р., від 22.07.2008р., які долучені до
справи; виписки з розрахункового
рахунку ПАТ «Західно-Український
Консорціум». З документів у справі
(банківських виписок) вбачається, що
відповідач сплачував вісотки за
користування кредитом, відбувалось
часткове погашення кредиту. В судовому
засіданні оглядались колегією судів та
представником відповідача оригінали
документів, долучених позивачем в
копіях до клопотання (вх.№51526/14 від
27.11.14р ) серед яких листи відповідача
про надання траншів в межах відкритої
кредитної лінії згідно кредитного
договору №4/08 від 02.06.2008 р., оглядались
оригінали додаткових угод до
кредитного договору №4/08 від 02.06.2008 року
(№№4-7,10), оригінали документів, які
пояснюють причини які перешкоджають
позивачу подати оригінал кредитного
договору для огляду; судом враховано
наявність у справі належно засвідченої
копії кредитного договору, взято до
уваги, що усі істотні умови кредитного
договору відображені, зокрема у
додатковій угоді №10, а відтак, за
результатами оцінки поданих
позивачем до справи доказів в
сукупності суд дійшов висновку про те,
що обставини в силу яких позивач не
може надати суду для огляду в оригіналі
кредитний договір №4/08 від 02.06.2008 року
не перешкоджають розгляду спору по
суті з підстав, вказаних позивачем у
позовній заяві. Крім того, суд враховує
і те, що відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували відсутність у нього
другого примірника кредитного
договору чи спростовували факт
отримання кредиту, вчинення ним
платежів за кредитним договором №4/08
від 02.06.2008р.тощо. У справі є належно
засвідчені копії документів, у т.ч.
кредитного договору, що за відсутності
переконливих доказів в їх
спростування з боку відповідача, не дає
підстав для висновку, що такі
документи не відповідають поняттю
доказів в розумінні ст.32 ГПК України.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.
1,2,4-3,12,32,33,34,36,43,44,49,75,82,84,85,116 ГПК України,
господарський суд Львівської області,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства
«Західно-Український Консорціум»
(м.Львів, вул.Джерельна,29/7; ) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» (43005, м.Луцьк,
пр.Перемоги,15; код ЄДРПОУ 1923309) 4 870 000,00
грн. непогашеного кредиту, 1 341 632,64 грн.
несплачених процентів за користування
кредитними коштами .

3. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства
«Західно-Український Консорціум»
(м.Львів, вул..Джерельна,29/7; ) в доход державного бюджету
України 73080,00 грн. судового збору.

4. Накази видати відповідно до
ст..116 ГПК України.

5. В задоволенні вимог про
стягнення пені за порушення строків
повернення тіла кредиту та за
порушення строків сплати процентів в
розмірі 464 400,72 грн. відмовити.

В судовому засіданні 03.12.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повний текст рішення,
враховуючи вихідні дні 06.12.14р. та 07.12.14
р., виготовлено 10.12.2014 р.

Головуючий суддя
Кітаєва С.Б.

суддя
Мазовіта А.Б.

суддя
Мороз Н.В.