КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа№ 910/24223/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача не
з'явились

від відповідача не
з'явились

від третьої особи-1 не
з'явились

від третьої особи-2 не
з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Український
лізинговий фонд»

на ухвалу господарського суду
міста Києва

від 05.11.2014 р. (суддя
Грєхова О.А.)

про забезпечення позову

у справі №910/24223/14

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Скайбуд
М»

(далі - ТОВ «Скайбуд
М»)

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Український
лізинговий фонд»

(далі - ТОВ
«Український лізинговий фонд»)

третя особа-1 приватний нотаріус
Київського міського нотаріального

округу Голубнича
Ольга Василівна

третя особа-2 Відділ примусового
виконання рішень управління

державної виконавчої
служби Головного управління

юстиції у
Тернопільській області

про визнання виконавчого
напису №1620 від 16.09.2014 р.

таким, що не підлягає
виконанню

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.11.2014 р. у справі №910/24223/14
заяву ТОВ «Скайбуд М» про вжиття
заходів до забезпечення позову
задоволено, зупинено стягнення на
підставі виконавчого напису
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
Голубничої Ольги Василівни №1620 від
16.09.2014 р. про вилучення у ТОВ «Скайбуд М»
(лізингоодержувача) та повернення ТОВ
«Український лізинговий фонд»
(лізингодавцю) об'єкту рухомого майна,
що є предметом Договору фінансового
лізингу №841/02/13-В від 19.02.2013 року.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою,
ТОВ «Скайбуд М» оскаржило її в
апеляційному порядку, просило
скасувати як прийняту з порушенням
норм процесуального права, за
невідповідності наведених в ній
висновків обставинам справи, з
недотриманням приписів постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» тощо.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2014 р.
апеляційну скаргу ТОВ «Український
лізинговий фонд» прийнято до
провадження в складі колегії суддів:
головуючий суддя Дикунська С.Я., судді:
Алданова С.О., Коршун Н.М. та призначено
розгляд справи на 16.12.2014 року.

Представники учасників судового
процесу в судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце розгляду
справи їх повідомлено належно, про
причини неявки суд не повідомили,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надіслали.

15.12.2014 р. до Київського апеляційного
господарського суду надійшла заява ТОВ
«Український лізинговий фонд» про
відкликання апеляційної скарги, якою
заявник просив повернути скаргу без
розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 97 ГПК
України та сплачений за подання скарги
судовий збір в розмірі 609,00 грн. Заяву
мотивовано тим, що розгляд даної справи
в суді першої інстанції приходить до
завершення й заходи для забезпечення
позову невдовзі буде знято місцевим
судом, в зв'язку з цим відпала
необхідність в оскарженні ухвали
господарського суду міста Києва від
05.11.2014 р. у справі №910/24223/14. За
твердженнями заявника відкликання
апеляційної скарги не суперечить
законодавству та не порушує чиї-небудь
права та охоронювані законом інтереси.

Розглянувши заяву ТОВ «Український
лізинговий фонд» про відкликання
апеляційної скарги та повернення
судового збору апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що в
її задоволенні слід відмовити.

Так, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 97 ГПК України
апеляційна скарга не приймається до
розгляду і повертається апеляційним
господарським судом, якщо до винесення
ухвали про прийняття скарги до
провадження особа, яка подала скаргу,
подала заяву про її відкликання.

Таким чином, наведеною нормою закону
передбачено повернення апеляційної
скарги до моменту прийняття цієї
скарги до провадження, тобто коли заяву
про відкликання скарги подано
апелянтом до порушення апеляційного
провадження у справі. В разі, коли таку
заяву подано після порушення
апеляційного провадження, ії не може
бути задоволено й апеляційної скарги
не може бути повернуто на стадії вже
порушеного апеляційного провадження.

Крім цього, право апелянта на відмову
від апеляційної скарги передбачено ст.
100 ГПК України, відповідно до якої
особа, яка подала апеляційну скаргу,
має право відмовитися від неї до
винесення постанови. Заяви про відмову
від апеляційної скарги на підставі ст.
100 ГПК України апелянтом не подано.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

З огляду на положення ч.2 ст.102 ГПК
України та ту обставину, що неявка
представників учасників судового
процесу не перешкоджає вирішенню спору
по суті, апеляційний господарський суд
дійшов висновку про необхідність
розгляду апеляційної скарги по суті за
їх відсутності за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Скайбуд М» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «Український лізинговий
фонд» про визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчого напису
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
Голубничої Ольги Василівни № 1620 від
16.09.2014 р. про вилучення у ТОВ «Скайбуд М»
та повернення ТОВ «Український
лізинговий фонд» об'єкту рухомого
майна - BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску: шасі
№SU90333GHDSBU1065, реєстраційний №АА7672ХО,
вартість 377 520,00 грн., що є предметом
договору фінансового лізингу №841/02/13-В
від 19.02.2013 року.

Крім цього, одночасно з позовною заявою
позивачем подано до суду заяву про
вжиття заходів до забезпечення позову,
в якій він просив зупинити стягнення на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого 16.09.2014 р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Голубничою
Ольгою Василівною та зареєстрованого в
реєстрі за №1620. Заяву обґрунтовано тим,
що органом державної виконавчої служби
відкрито виконавче провадження з
виконання спірного виконавчого напису
нотаріуса та вжито заходів
забезпечення виконання виконавчого
напису у спосіб накладення арешту і
оголошення розшуку предмета лізингу, а
у разі завершення стягнення за
виконавчим написом нотаріуса на момент
приймання рішення про задоволення
позову, це рішення не призведе до
відновлення прав та інтересів
позивача, оскільки його виконання буде
утруднене або неможливе тощо.

Розглянувши заяву позивача про
забезпечення позову місцевий суд
дійшов висновку, що у випадку вчинення
дій органами державної виконавчої
служби щодо примусового повернення
предмету лізингу за спірним виконавчим
написом, вирішення спору по суті у
даній справі стане неможливим,
оскільки виконавчий напис буде вже
виконаним, відповідно предмет спору
відсутнім, тому захист прав позивача у
визначений ст. 50 Закону України «Про
нотаріат» спосіб буде неможливим. Крім
цього, виконання рішення суду у разі
задоволення позову також буде
неможливим, адже повернення предмету
лізингу органами державної виконавчої
служби в примусовому порядку за
спірним виконавчим написом
унеможливить виконання рішення суду
про визнання такого виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню, він
буде вже фактично виконаним. Місцевий
суд встановив, що зупинення стягнення
за виконавчим написом, який є предметом
спору у даній справі, в якості заходу до
забезпечення позову, не може
перешкоджати господарській діяльності
відповідача, застосування
вищезгаданих заходів не порушує прав
та охоронюваних законом інтересів
відповідача по справі чи інших осіб, що
не є учасниками даного судового
процесу тощо.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

За приписами ч. 1 ст. 67 ГПК України позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачу; забороною відповідачеві
вчиняти певні дії; забороною іншим
особам вчиняти дії, що стосуються
предмета спору; зупиненням стягнення
на підставі виконавчого документа або
іншого документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» визначено (п. 1), що у вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Таким чином, адекватність заходу до
забезпечення позову, який
застосовується господарським судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється господарським судом,
зокрема, з урахуванням співвідношення
права (інтересу), про захист яких
просить заявник, з вартістю майна, на
яке вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову у даній справі є
встановлення наявності або
відсутності підстав для визнання
виконавчого напису №1620 від 16.09.2014 р.
таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі написи нотаріусів є
виконавчими документами та на підставі
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою.

Місцевим судом встановлено, що
відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області відкрито
виконавче провадження по виконавчому
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої Ольги Василівни про
повернення ТОВ «Скайбуд М»
(лізингоодержувача) на користь ТОВ
«Український лізинговий фонд»
(лізингодавцю) майно - BODEX KIS 3WS, 2013 року
випуску: шасі №SU90333GHDSBU1065,
реєстраційний №АА7672ХО, вартість 377 520,00
грн., що є предметом договору
фінансового лізингу №841/02/13-В від 19.02.2013
року.

Оскільки державною виконавчою службою
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого напису №1620 від
16.09.2014 р., який оспорюються позивачем у
даній справі, апеляційний
господарський суд вважає, що є
достатньо обґрунтоване припущення, що
невжиття заходів до забезпечення
позову шляхом зупинення стягнення на
підставі цього виконавчого документу
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду,
в свою чергу таке зупинення є
співрозмірним та адекватним заходом до
забезпечення позову.

Правова позиція суду касаційної
інстанції щодо правомірності заходів
до забезпечення позову при розгляді
справ про визнання виконавчих написів
такими, що не підлягають виконанню
відображена, зокрема, в постановах
Вищого господарського суду України від
14.08.2013 р. у справі № 902/652/13 та від 05.02.2014 р.
у справі № 908/3398/13.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність зв'язку між таким заходом
до забезпечення позову як зупинення
стягнення на підставі виконавчого
напису і предметом спору у даній
справі, про співмірність заходів із
заявленими позивачем вимогами, а
відтак обґрунтовано вважав, що вжиття
згаданого заходу до забезпечення
позову сприятиме запобіганню
порушення прав позивача на час
вирішення спору в суді, в разі
задоволення позову - забезпечить
можливість виконання рішення суду,
натомість невжиття таких заходів -
утруднить чи зробить неможливим його
виконання.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, адже не підтверджуються жодними
доказами по справі й не спростовують
викладених в оскарженій ухвалі
висновків. Ухвала місцевого суду є
законною, обґрунтованою обставинами й
матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
ухвали суду апеляційний господарський
суд не знаходить.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105, 106 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український лізинговий фонд» про
відкликання апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду міста Києва
від 05.11.2014 року по справі №910/24223/14
відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український лізинговий фонд»
залишити без задоволення, ухвалу
господарського суду міста Києва від
05.11.2014 р. про забезпечення позову у
справі №910/24223/14 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали
господарського суду міста Києва від
05.11.2014 р. у справі №910/24223/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун