ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р.
Справа № 917/930/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Горбачова Л.П. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

представник НБУ - Зінченко Ю.В.

відповідача - Риль В.Є.

треті особи - не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну Товариства з обмеженою
відповідальністю "АСТРА-М", м. Кременчук
(вх.№2896 П/3) на рішення господарського
суду Полтавської області від 03.10.2013 р.,
по справі № 917/930/13,

за позовом Акціонерного комерційного
банку "Східно-Європейський банк", м.
Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АСТРА-М", м.
Кременчук,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Національний банк України в
особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача

1.ОСОБА_4, м. Бровари, Київська область,

2. ОСОБА_5, с. Червона Знам'янка,
Полтавська область,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року Акціонерний
комерційний банк "Східно-Європейський
банк", м. Київ, звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою, в якій, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру неустойки та збільшення
розміру процентів (вх. № 9780 від 09.07.13 р.),
просив суд стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "АСТРА-М", м.
Кременчук 1 952 844,00 грн. та 315 400,00 дол. США
заборгованості по кредиту; 1722133,36 грн.
та 171966,52 дол. США заборгованості по
відсоткам; 119668,36 грн. неустойки, в тому
числі: пені на прострочені відсотки в
частині кредиту в гривні в сумі 33417,33
грн.; пені на прострочені відсотки в
частині кредиту в доларах США в сумі
3285,23 доларів США; штраф на прострочені
відсотки в частині кредиту в гривні в
сумі 33594,27 грн.; штраф на прострочені
відсотки в частині кредиту в доларах
США в сумі 3302,63 доларів США.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03.10.2013 року по
справі № 917/930/13 (колегія суддів:
головуючий суддя Киричук О.А., судді:
Кльопов І.Г., Безрук Т.М.) позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
"АСТРА-М" на користь АКБ
"Східно-Європейський банк" 1952844,00 грн. та
315400 дол. США заборгованості по кредиту;
1433468,04 грн. та 137186,06 дол. США
заборгованості по відсоткам, 33417,33 грн.
пені за прострочені відсотки в частині
кредиту в гривні; 3285,23 дол. США пені на
прострочені відсотки в частині кредиту
в дол.. США; 26169,71 грн. штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні; 2572,72 дол. США штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в доларах США; 63630,69 грн. витрат по
сплаті судового збору. В іншій частині
позову відмовлено.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 22.05.2014 р. заяву
Національного банку України в особі
головного управління Національного
банку України по Києву та Київській
області задоволено. Замінено
первісного стягувача по справі № 917/930/14
- АКБ "Східно-Європейський банк" на його
правонаступника - Національний банк
України в особі головного управління
Національного банку України по Києву
та Київській області.

Відповідач з рішенням господарського
суду Полтавської області не погодився
та звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
суд скасувати рішення господарського
суду Полтавської області від 03.10.2013
року по справі № 917/930/13 та прийняти
нове, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач зазначає про невірне
застосування судом першої інстанції
норм ст. 261 ЦК України, посилаючись при
цьому на те, що позовна давність по
Кредитному договору має
відраховуватись з дня першого
порушення його умов. Відповідач вважає,
оскільки ТОВ "АСТРА-М" припинило
здійснювати платежі за договором саме
з 2007 року, тому позивач пропустив
позовну давність для звернення до суду
з даним позовом. Окрім того, відповідач
вважає, що нарахування пені здійснено
судом без врахування вимог ч. 6 ст. 232 ГК
України та вимог закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань». Також,
на думку відповідача, одночасне
стягнення з відповідача пені та штрафу
є недопустимим та суперечить вимогам
ч. 3 ст. 509 ЦК України, ст. 61 Конституції
України. Крім того, відповідач
посилається на те, що судом першої
інстанції не було належним чином
досліджено правовідносини за
договором від 04.03.2009 р. застави майнових
прав, укладений між позивачем та ГУ НБУ
по Києву та Київській області, в зв'язку
з чим відповідач вважає, що відповідно
до умов даного договору на момент
подачі позову позивач не мав права
вимоги, оскільки це право в повному
обсязі перейшло до ГУ НБУ по Києву та
Київській області. За вказаних
обставин відповідач вважає, що всі
підписані між позивачем та
відповідачем додаткові угоди не мають
жодної юридичної сили.

Головне управління НБУ по Києву та
Київській області надало заперечення
на апеляційну скаргу, в яких з
наведеними відповідачем доводами не
погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін. При
цьому, Банк зазначає, що судом першої
інстанції при частковому задоволенні
позовних вимог правомірно застосовано
позовну давність. Також, Банк вважає
безпідставними твердження скаржника
про те, що позов необхідно було
подавати від імені Національного банку
України у 2013 році, оскільки внаслідок
укладення договору № 10408 про
відступлення права вимоги,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 19.12.2013 р., господарським
судом Полтавської області винесено
ухвалу від 22.05.2014 р. про визнання
Національного банку України
правонаступником ВАТ АКБ
«Східно-Європейський банк» з моменту
укладання договору № 10480.

Відповідач надав відзив на заперечення
на апеляційну скаргу, в яких
посилаючись на висновки, викладені в
постанові Верховного Суду України від
18.06.2014 р. у справі № 6-61цс, зазначає, що у
разі неналежного виконання
позивальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів та процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежу. В зв'язку з чим відповідач
вважає, що позивач пропустив строк
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом. Крім того,
відповідач також вважає неправомірним
одночасне стягнення пені та штрафу.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 р.
розгляд справи відкладено на 24.11.2014 р.

Головне управління НБУ по Києву та
Київській області надав до суду свої
пояснення, в яких підтвердив свою
позицію по справі, викладену під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, а також в запереченнях на
апеляційну скаргу від 15.10.2014 р. №
12-105/18906.

Відповідач надав додаткові пояснення
до апеляційної скарги щодо
застосування позовної давності, в яких
зазначив про те, що ТОВ "АСТРА-М" не
визнавало боргу, не просило його
відстрочити чи розстрочити, а також не
вчиняло часткового погашення по
платежам Кредитного договору.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.11.2014 р.
розгляд справи відкладено на 15.11.2014 р.

10.12.2014 р. представник Національного
банку України через канцелярію суду
надав додаткові пояснення по справі, в
яких зазначив про те, що в розрахунку
заборгованості за Кредитним договором
від 16.03.2006 р. № 2006-43 відповідно до заяви
АКБ "Східно-Європейський банк" від
04.07.2013 р. № 1425 про зменшення розміру
неустойки та збільшення процентів,
вказано, що 13.09.2010 р. згідно з платіжним
документом № 20369 відбулося погашення
кредиту в сумі 3000,00 грн. Зазначена
операція є останньою операцією з
виконання умов кредитного договору від
16.03.2006 р., а тому Національний банк
України вважає, що позовна давність за
зверненням до суду з позовом про
стягнення заборгованості не було
пропущено, оскільки позовна давність
спливає відповідно 13.09.2013 р.

15.12.2014 р. відповідач надав додаткові
пояснення до апеляційної скарги щодо
строків позовної давності, в яких
зазначив про те, що позовну давність
слід застосовувати починаючи з 04.05.2007
р., оскільки саме з цього часу почались
порушення строків сплати боргу. Також,
на підтвердження своєї позиції по
справі відповідачем надані копії
постанов Верховного Суду України від
19.11.2014 р. у справі № 6-16цс14; від 06.11.2013 р. у
справі № 6-116цс13, в яких викладена
правова позиція з приводу застосування
позовної давності по періодичним
платежам.

Треті особи в призначене судове
засідання не з'явились, про причини не
явки суд не повідомили, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, в матеріалах справи
знаходяться документальні докази
повідомлення сторін та третіх осіб про
час та місце розгляду справи, а також з
огляду на те, що явку учасників процесу
в дане судове засідання не визнано
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу без участі
третіх осіб за наявними у ній
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши уповноважених
представників сторін, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
акціонерним комерційним банком
"Східно-Європейський банк" (далі - Банк,
Позивач, Кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Астра - М"
(далі Позичальник, Відповідач, Боржник)
укладено кредитний договору № 2006-43 від
16 травня 2006 року (далі - Кредитний
договір).

Позивач на підставі Кредитного
договору відкрив відповідачу
відкличну не відновлювальну
мультивалютну кредитну лінію в сумі
300000 гривень 60000 доларів США на оплату
робіт по будівництву автосалону з
сервісним блоком по проспекту 50-річчя
Жовтня в м. Кременчук строком з 16 травня
2006 року по 12 травня 2011 року із сплатою
відсотків у розмірі 18% річних - по
частині кредиту в гривні; 14% річних - по
частині кредиту в доларах США.

З матеріалів справи також вбачається,
що між сторонами укладено додаткові
угоди до Кредитного договору:
додаткова угода № 1 від 03 серпня 2006
року; додаткова угода № 2 від 14 серпня
2006 року; додаткова угода № 3 від 05
жовтня 2006 року; додаткова угода № 4 від
03 листопада 2006 року; додаткова угода № 5
від 25 грудня 2006 року; додаткова угода №
6 від 23 лютого 2007 року; додаткова угода
№ 7 від 23 березня 2007 року; додаткова
угода № 8 від 21 травня 2007 року;
додаткова угода № 9 від 05 червня 2007
року; додаткова угода № 10 від 11 червня
2008 року; додаткова угода № 11 від 11
вересня 2008 року; додаткова угода № 12
від 22 вересня 2008 року; додаткова угода
№ 13 від 01 грудня 2008 року; додаткова
угода № 14 від 09 січня 2009 року; додаткова
угода № 15 від 04 березня 2009 року;
додаткова угода № 16 від 23 липня 2009 року.

Згідно останньої додаткової угоди № 16
від 23 липня 2009 року до Кредитного
договору пункт 1.1 Кредитного договору
викладено у наступній редакції: "Банк
відкриває Позичальнику відкличну
невідновлювальну мультивалютну
кредитну лінію в сумі 1987844 грн., в тому
числі: 1701201,98 грн. - на оплату робіт по
будівництву автосалону з сервісним
блоком по проспекту 50-річчя Жовтня
1-Ввм. Кременчук; 152100,85 грн. - на оплату за
земельну ділянку згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
р. № 451 від 25.01.2007 року; 134541,17 грн. - на
оплату Договору № 48 про пайову участь у
комплексному розвитку інженерної та
соціальної інфраструктури міста
Кременчука при будівництві автосалону
з сервісним блоком по проспекту 50-річчя
Жовтня від 06.03.2007 року; 315400 Доларів США -
на оплату робіт по будівництву
автосалону з сервісним блоком по
проспекту 50-річчя Жовтня 1-В в м.
Кременчук строком з 23 липня 2009 року по 12
травня 2011 року із сплатою Відсотків у
розмірі: 23% річних - по частині Кредиту в
гривні; 14% річних - по частині Кредиту в
Доларах США.

Оплата простроченої заборгованості по
основному боргу за квітень, травень.
червень 2009 року в сумі 229 368,00 грн. та 33
850,00 доларів США, здійснюється рівними
частинами у грудні 2009 року та січні 2010
року, оплата строкової заборгованості
по основному боргу здійснюється
рівними частинами, починаючи з лютого
2010 року і до кінця дії Кредитного
договору згідно додатку № 3 до
Кредитного договору."

Пункт 3.3.1 Кредитного договору
викладено в наступній редакції:
"Використовувати кредит на цілі,
зазначені в цьому Кредитному договорі,
і забезпечити повернення усіх Траншів,
наданих в межах кредитної лінії, не
пізніше 12 травня 2011 року (з погашенням
заборгованості згідно графіку
погашення кредиту (додаток № 3 до цього
Кредитного договору) на рахунки:

№ 3079, 7901 - по частині Кредиту
в гривні;

№ 3079, 7901 - по частині Кредиту
в Доларах США

Та сплату Відсотків за користування
кредитом на рахунки:

№ 3079, 7901; 7902 - по частині
Кредиту в гривні:

№ 3079; 7901; 7902 - по частині
Кредиту в Доларах США

по останній робочий день кожного
поточного місяця із своїх поточних
рахунків № 3079 в гривні та №
379 в доларах США в Кременчуцькій
філії АКБ "Східно-Європейський банк"
МФО 331650.

Сплату відсотків за користування
кредитом у червні, липні, серпні,
вересні, жовтні та листопаді 2009 року
позичальник здійснює в розмірі 50
відсотків від нарахованих, по останній
робочий день кожного поточного місяця.
Позичальник зобов'язується сплатити
іншу половину нарахованих відсотків за
користування кредитом у червні, липні,
серпні, вересні, жовтні та листопад 2009
року не пізніше 31 грудня 2009 року."

В додатку № 3 до Кредитного договору та
додаткового договору № 16 від 23.07.2009
року до Кредитного договору
встановлений графік погашення кредиту
по Кредитному договору № 2006-43 від 16.05.2006
року.

Таким чином, між сторонами укладено
Кредитний договір, у вигляді кредитної
лінії, де в межах встановленого ліміту
здійснювалась видача і погашення
кредиту кількома частинами (траншами).
Відповідач звертався до позивача з
листами, в яких прохав надати кредитні
кошти та вказував розмір суми та ціль
їх використання. Грошові кошти
перераховувались Банком на рахунок
відповідача, відкритий згідно п. З
Кредитного договору. Видача кредиту
підтверджується листами відповідача
до позивача та меморіальними ордерами
про перерахування грошових коштів на
рахунок відповідача (копії листів та
меморіальних ордерів додано до
матеріалів справи).

16.05.2006 року відповідачу відкрито в КФ
АКБ "Східно-Європейський банк" рахунки,
згідно Кредитного договору:

рахунок основного боргу № 3079;

процентний рахунок № 3079.
Відповідачу було видано кредитних
коштів:

- за період з 05.07.206 року по 04.05.2007
року в частині кредиту в гривні в
розмірі

2 773 294,72 грн.;

- за період з 26.05.2006 року по 05.02.2007
року в частині кредиту в доларах

США в розмірі 425 100,00 доларів США.

Відповідно, відповідачем повернуто:

- за період з 24.03.2008 року по 13.09.2010
року кредит в гривні в розмірі 820 450,72
грн.,

- за період з 25.03.2008 року по 09.01.2009
року кредит в доларах США в розмірі

109 700,00 доларів США.

Різниця між сумою надання кредиту та
сумою погашення кредиту складає:

в частині кредиту в гривні: 2 773 294,72 грн. -
820 450,72 грн. = 1 952 844,00 грн.

в частині кредиту в доларах США: 425 100,00 -
109 700,00 = 315 400,00 доларів США.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору,
розрахунок відсотків за користування
кредитом здійснюється за період з дати
перерахування коштів траншу
позичальнику з позичкового рахунку,
відкритого за Кредитним договором, до
повного погашення заборгованості за
траншем на суму залишку непогашеної
заборгованості за траншем. Розрахунок
відсотків здійснюється за фактичну
кількість календарних днів
користування траншем, виходячи із
фактичної кількості днів у році,
враховуючи день надання та не
враховуючи день погашення Кредиту.

Згідно п. 4.1. Кредитного договору, при
несвоєчасному поверненні Кредиту та
відсотків за користування кредитом,
позичальник сплачує Банку пеню, яка
нараховується на суму заборгованості
за кредитом та відсотками із
розрахунку фактичної кількості
прострочених днів, в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочки, за кожен день прострочки.

Позивачем нарахована пеня на
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні в сумі 33417,33 грн. та пеня на
прострочені відсотки в частині кредиту
в доларах США в сумі 3285,23 доларів США. З
огляду на зобов'язання відповідача
щодо сплати відсотків кожного
поточного місяця (п. 3.3.1 статті 3
Кредитного договору), нарахування пені
здійснено на суму простроченої
заборгованості по відсотках за кожний
місяць протягом шести місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано, в
межах спеціальної позовної давності в
один рік ( з 09.07 12 р. по 08.07.13 р.).

Згідно п. 4.2. Кредитного договору, при
несвоєчасному поверненні кредиту та
відсотків, позичальник сплачує Банку
штраф в розмірі:

2,5% від простроченої суми, якщо вона
перевищує 500 000,00 гривень;

5% від простроченої суми, якщо вона не
перевищує 500 000,00 гривень.

Згідно розрахунку позивача штраф на
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні складає 33594,27 грн.; штраф на
прострочені відсотки в частині кредиту
в доларах США складає 3302,63 доларів США.

В зв'язку з порушенням відповідачем
умови Кредитного договору, позивач
05.07.11 року звернувся до відповідача з
письмовою вимогою № 284 про виконання
порушеного зобов'язання. Згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення 12.07.2011 року відповідач
отримав зазначену вимогу та залишив її
без виконання.

Вказані обставини стали підставою
звернення позивача з даним позовом до
господарського суду.

Вирішуючи даний господарський спір,
суд першої інстанції виходив з того, що
визнав встановленим факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором, в зв'язку з чим та
на підставі умов Кредитного договору (з
урахуванням додаткової угоди № 16 від 23
липня 2009 року до нього) дійшов висновку,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача 1952844,00 грн. та 315400 дол. США
заборгованості по кредиту; 33417,33 грн.
пені за прострочені відсотки в частині
кредиту в гривні; 3285,23 доларів США пені
на прострочені відсотки в частині
кредиту в доларах США підлягають
задоволенню відповідно до наданого
позивачем розрахунку заборгованості.
При цьому, доводи відповідача щодо
спливу позовної давності, про
застосування якої він заявив, суд
першої інстанції визнав
необґрунтованими з посиланням на те, що
відповідно до пункту 3.3.1 Кредитного
договору встановлено зобов'язання
відповідача забезпечити повернення
усіх траншів, наданих в межах кредитної
лінії, не пізніше 12 травня 2011 року.

Щодо позовних вимог про стягнення
1722133,36 грн. та 171966,52 дол. США
заборгованості по відсоткам, 33594,27 грн.
штрафу на прострочені відсотки в
частині кредиту в гривні та 3302,63
доларів США штрафу на прострочені
відсотки в частині кредиту в доларах
США, місцевий господарський суд
встановив, що згідно розрахунку
позивача, які подані до заяви про
зменшення розміру неустойки та
збільшення розміру процентів (вх. № 9780
від 09.07.13 р.), нарахування процентів
здійснені за період з 2006 року по
квітень 2013 року. Оскільки позовна заява
позивачем направлена до суду 15.05.2013р.
(згідно поштового штемпеля), враховуючи
положення ст.ст. 253, 254, 257 ЦК України, а
також ст. 258, ЦК України, суд дійшов
висновку про сплив позовної давності
за вимогою про стягнення процентів
нарахованих за період з 2006 року по
квітень 2010 року включно та штрафу
нарахованого на суму простроченої
заборгованості до травня 2012 року. Таким
чином, суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги про
стягнення відсотків у розмірі 1433468,04
грн. та 137186,06 Доларів США за період з
травня 2010 року по липень 2013 р.; штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні в сумі 26169,71 грн.; штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в Доларах США в сумі 2572,72 Доларів США. В
іншій частині позову щодо стягнення
відсотків та штрафу в задоволенні
позовних вимог судом відмовлено в
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування відповідно до
приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилаючись на невірне застосування
судом першої інстанції норм ст. 261 ЦК
України, зазначає про те, що позовна
давність по Кредитному договору має
відраховуватись з дня першого
порушення його умов. Відповідач вважає,
оскільки ТОВ "АСТРА-М" припинило
здійснювати платежі за договором саме
з 2007 року, тому позивач пропустив
позовну давність для звернення до суду
з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

В даному випадку, умовами додаткової
угоди № 16 від 23 липня 2009 року до
Кредитного договору пункт 1.1
Кредитного договору викладено у
наступній редакції: "Банк відкриває
Позичальнику відкличну
невідновлювальну мультивалютну
кредитну лінію в сумі 1987844 грн., в тому
числі: 1701201,98 грн. - на оплату робіт по
будівництву автосалону з сервісним
блоком по проспекту 50-річчя Жовтня
1-Ввм. Кременчук; 152100,85 грн. - на оплату за
земельну ділянку згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
р. № 451 від 25.01.2007 року; 134541,17 грн. - на
оплату Договору № 48 про пайову участь у
комплексному розвитку інженерної та
соціальної інфраструктури міста
Кременчука при будівництві автосалону
з сервісним блоком по проспекту 50-річчя
Жовтня від 06.03.2007 року; 315400 Доларів США -
на оплату робіт по будівництву
автосалону з сервісним блоком по
проспекту 50-річчя Жовтня 1-В в м.
Кременчук строком з 23 липня 2009 року по 12
травня 2011 року із сплатою Відсотків у
розмірі: 23% річних - по частині Кредиту в
гривні; 14% річних - по частині Кредиту в
Доларах США.

Оплата простроченої заборгованості по
основному боргу за квітень, травень.
червень 2009 року в сумі 229 368,00 грн. та 33
850,00 доларів США, здійснюється рівними
частинами у грудні 2009 року та січні 2010
року, оплата строкової заборгованості
по основному боргу здійснюється
рівними частинами, починаючи з лютого
2010 року і до кінця дії Кредитного
договору згідно додатку № 3 до
Кредитного договору."

Пункт 3.3.1 Кредитного договору
викладено в наступній редакції:
"Використовувати кредит на цілі,
зазначені в цьому Кредитному договорі,
і забезпечити повернення усіх траншів,
наданих в межах кредитної лінії, не
пізніше 12 травня 2011 року (з погашенням
заборгованості згідно Графіку
погашення Кредиту (додаток № 3 до цього
Кредитного договору)

Таким чином, сторони згідно останньої
додаткової угоди № 16 від 23 липня 2009
року до Кредитного договору встановили
інший порядок та строки виконання
боржником зобов'язання з оплати як
простроченої заборгованості, так і
строкової заборгованості по основному
боргу щодо внесення щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору, а також визначили строк
повернення усіх траншів, наданих в
межах кредитної лінії - не пізніше 12
травня 2011 року, в зв'язку з чим
посилання відповідача на те, що
порушення строків оплати боргу
розпочалось 04.05.2007 р., є безпідставними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За загальним правилом перебіг
загальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

В даній справі, яка переглядається,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
визначено кінцевий строк повернення
усіх траншів, наданих в межах кредитної
лінії - не пізніше 12 травня 2011 року.

Судом апеляційної інстанції враховано
правову позицію, викладену в
постановах Верховного Суду України від
19.11.2014 р. по справі № 6-16цс14; від 06.11.2013 р.
у справі № 6-116цс13, відповідно до якої у
разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких за умовами
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового кредиту.

Разом з цим, як вбачається з
матеріалів справи, в розрахунку
заборгованості за Кредитним договором
від 16.03.2006 р. № 2006-43 відповідно до заяви
АКБ "Східно-Європейський банк" від
04.07.2013 р. № 1425 про зменшення розміру
неустойки та збільшення процентів,
зазначено, що 13.09.2010 р. згідно з
платіжним документом № 20369 відбулося
погашення кредиту в сумі 3000,00 грн. (а.с.
85, т. 2). Вказана операція є останньою
операцією з виконання умов кредитного
договору від 16.03.2006 р., що не спростовано
самим відповідачем. Отже, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідач перестав виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту з 13 вересня 2010 року. В свою
чергу, позивач звернувся з вимогами про
стягнення суми заборгованості за
Кредитним договором 15.05.2013р. (згідно
поштового штемпеля).

У зв'язку з наведеним відсутні
підстави для застосування позовної
давності до вимог банку про стягнення
заборгованих на час звернення до суду
платежів, тому позовні вимоги про
стягнення з відповідача 1952844 грн. та 315400
дол.США заборгованості по кредиту
правомірно задоволені судом першої
інстанції за їх обґрунтованістю.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536,
549 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що проценти та неустойка є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлена.

Що стосується доводів заявника про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм ст. 61 Конституції
України та ст. 549 ЦК України у зв'язку з
одночасним стягненням пені і штрафів,
то необхідно виходити з такого.

Так, при укладенні Кредитного договору,
позивач та відповідач вступили у
договірні відносини на певних умовах,
які є обов'язковими для виконання, та
передбачили відповідальність за
несвоєчасне повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом у
вигляді пені та штрафу, що в свою чергу
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства.

При цьому, одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 Господарського кодексу
України - видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій.

У випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
27.04.2012 р. № 06/5026/1052/2011.

Отже, в даному випадку, позовні вимоги
щодо стягнення пені та штрафу
ґрунтуються як на умовах договору, так
і на положеннях чинного законодавства,
а тому твердження відповідача про
порушення судом статті 61 Конституції
України та норм матеріального права
зводиться до його особистого
міркування та є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Посилання відповідача на неправомірне
нарахування пені, колегія суддів
вважає безпідставними та такими, що
спростовуються наданим позивачем
розрахунком, який здійснено банком
станом на 09.07.2013 р. з урахуванням вимог
ст. 258 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши правильність нарахування
пені на прострочені відсотки в частині
кредиту в гривні та прострочені
відсотки в частині в доларах США,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 33417,33 грн. пені за
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні; 3285,23 доларах США пені на
прострочені відсотки в частині кредиту
в доларах США, оскільки вказані позовні
вимоги ґрунтуються на умовах договору,
відповідають нормам чинного
законодавства та підтверджені наданим
до матеріалів справи розрахунком.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Згідно розрахунку позивача, які подані
до заяви про зменшення розміру
неустойки та збільшення розміру
процентів (вх. № 9780 від 09.07.13 р.),
нарахування процентів здійснені за
період з 2006 року по квітень 2013 року.
Відповідно до пункту 3.3.1 Кредитного
договору встановлено зобов'язання
відповідача забезпечити сплату
відсотків за користування кредитом до
останнього робочого дня кожного
поточного місяця.

Оскільки позовна заява позивачем
направлена до суду 15.05.2013р. (згідно
поштового штемпеля), враховуючи
положення ст.ст. 253, 254, 257 ЦК України, а
також ст. 258, ЦК України, відповідно до
якої для вимог про стягнення штрафу
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік, суд приходить до
висновку про сплив позовної давності
за вимогою про стягнення процентів
нарахованих за період з 2006 року по
квітень 2010 року включно та штрафу
нарахованого на суму простроченої
заборгованості до травня 2012 року.

Перевіривши правильність розрахунку
заявлених до стягнення відсотків за
користування кредитом та штрафу на
прострочені відсотки, з урахуванням
ст.ст. 253, 254, 257 ЦК України колегія
суддів вважає обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню вимоги про
стягнення відсотків у розмірі 1433468,04
грн. та 137186,06 доларів США за період з
травня 2010 року по липень 2013 р.; штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в гривні в сумі 26169,71 грн.; штрафу на
прострочені відсотки в частині кредиту
в доларах США в сумі 2572,72 доларів США.

В іншій частині позову щодо стягнення
відсотків та штрафу, позовні вимоги
правомірно визнані судом першої
інстанції такими, що задоволенню не
підлягають в зв'язку зі спливом
позовної давності.

Стосовно посилання відповідача на
відсутність права вимоги у позивача за
кредитним договором № 2006-43 від 16.05.2006 р.,
в зв'язку з заставою майнових прав
згідно договору застави майнових прав
від 04.03.2009 № 08/09/9/ЗМП-2, слід зазначити
наступне.

04.03.09 р. між Національним банком України
в особі Головного управління НБУ по
місту Києву і Київській області та
Акціонерним банком
"Східно-Європейський банк" був
укладений кредитний договір 08/09/9,
згідно якого НБУ надав позивачу кредит
в розмірі 8250000 грн.

04.03.09 р. між Національним банком України
та позивачем був укладений договір
застави майнових прав від 04.03.2009 №
08/09/9/ЗМП-2, відповідно до якого в заставу
Національному банку України
"Східно-Європейський банк" передав
майнові права за кредитним договором
№ 2006-43 від 16.05.2006 р.

Згідно наданих позивачем суду
письмових пояснень відповідно до
постанови Правління Національного
банку України від 18.12.2009 № 756 з 21.12.2009
відкликано банківську ліцензію та
ініційовано процедуру ліквідації
"Східно-Європейського банку".

Відповідно до вимог ст. 91 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", діючої на час відкликання
ліцензії, банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси; строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав; укладення
угод, пов'язаних з відчуженням майна
банку чи передачею його майна третім
особам, допускається у порядку,
передбаченому цим законом; вимоги за
зобов'язаннями банку, що виникли під
час проведення ліквідації, можуть
пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
кредити, надані банком, відносяться до
його капіталу, оскільки включають всі
його активи, використання яких згідно з
аналізом Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 1 "Загальні
вимоги до фінансової звітності",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.03.2099 № 87, як
очікується, призведе до отримання
економічних вигод у майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 96 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" майно банку, що є предметом
застави, включається до складу
ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя.

Згідно пояснень позивача весь капітал
Банку, до якого включається і
заборгованість ТОВ "Астра-М" за
Кредитним договором № 2006-43 від 16.05.2006,
як актив включено до ліквідаційної
маси і може використовуватися лише з
метою позачергового задоволення вимог
кредитора - Національного банку
України, а залишок заборгованості для
задоволення вимог конкурсних
кредиторів відповідно до ст. 14 - Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". У процедурі
ліквідації єдиним можливим шляхом
задоволення вимог Національного банку
України є стягнення ліквідатором
заборгованості з ТОВ "Астра-М" та
задоволення вимог кредиторів за
рахунок грошових коштів ТОВ "Астра-М",
кошти з яких будуть в першу чергу
спрямовані на покриття заборгованості
за кредитом, отриманим у Національному
банку України.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок: 1) передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом. (ст.
514 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
заставу" застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Отже, укладення договору застави не
передбачає заміну кредитора у
зобов'язанні на відміну від правочину
відступлення права вимоги за яким
відповідно до ст. 512 ЦК України
здійснюється така заміна кредитора у
зобов'язанні.

Судом врахована правова позиція
викладена в постановах Верховного суду
України від 02.09.11 р. по справі № 33/341, від
12.09.11 р. по справі № 11/384.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновку
господарського суду першої інстанції,
у зв'язку з чим оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що ухвалою
Харківського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р. у
справі № 917/930/13 було прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
задоволено клопотання відповідача про
відстрочення сплати судового збору до
30.10.2014 р.

Проте, відповідач не виконав умови
вищевказаної ухвали та не надав суду
докази сплати судового збору до
державного бюджету в установленому
законом порядку та розмірі.

Згідно з п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", не сплачені у
встановленому порядку та розмірі суми
судового збору можливо стягнути за
результатами розгляду справи.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку про те, що судовий збір за
розгляд апеляційної скарги в розмірі
36540,00 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь державного
бюджету.

Зважаючи на наведене, керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею
105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "АСТРА-М", м.
Кременчук залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
господарського суду Полтавської
області від 03.10.2013 р., по справі № 917/930/13
залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астра-М" (, 39600, м. Кременчук, Полтавської
області, проспект 50-річчя Жовтня, 1-Б ) на
користь державного бюджету України
(отримувач коштів - УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова,
рахунок отримувача - 2003, код
отримувача - 37999654, банк отримувача -
ГУДКСУ у Харківській області, код банку
отримувача - 851011) судовий збір за
розгляд апеляційної скарги у розмірі
36540,00 грн.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 19.12.2014 р.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Горбачова Л.П.

Суддя
Гребенюк Н. В.