КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 914/2282/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача позовом: не
з'явився

від відповідача: Сарабур
Є.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.09.2014р.

у справі №914/2282/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлантик-груп»

про визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Атлантик-груп» про визнання дійсним
Договору оренди нежитлових приміщень
від 01.11.2013р. за №0101/32.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.09.2014р. у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
згідно якої просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
24.09.2014р. та прийняти нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю та
визнати дійсним Договір оренди
нежитлових приміщень від 01.11.2013р. за
№0101/32.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права.

Скаржник вважає, що по Договору оренди
нежитлових приміщень від 01.11.2013р. за
№0101/32 сторонами досягнуто всіх
істотних умов; даний Договір не
потребує державної реєстрації;
сторонами вчинено дії на його
виконання; можливість нотаріального
посвідчення без згоди відповідача
неможлива; відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення Договору;
позивач вчинив дії, спрямовані на
виклик відповідача для нотаріального
посвідчення Договору оренди;
зареєструвати право користування
майном на підставі Договору оренди
відповідач матиме можливість після
визнання цього Договору дійсним в
судовому порядку.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атлантик-груп», не
скористався правом, наданим ст. 96 ГПК
України, та не направив до апеляційного
господарського суду письмового
відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 та призначено її до розгляду на
24.11.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.11.2014р.
розгляд справи було відкладено
відповідно до ст. 77 ГПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника позивача.

08.12.2014р. представник позивача повторно
не з'явився в судове засідання, хоча про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розгляну справу за відсутності
представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

01 листопада 2013р. Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3, як орендодавцем, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Атлантик Груп», як
орендарем, був підписаний Договір
№0101/32 оренди нежитлового приміщення,
за яким орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове платне
користування на умовах цього Договору
ремонтну майстерню з рампою та
промисловою підлогою для своєї
статутної діяльності.

Згідно з пунктами 1.1. - 1.3. приміщення
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Загальна площа орендованого
приміщення: 274,5 кв.м. Мета оренди -
магазин непродовольчих товарів.

Згідно зо п. 3. Договору оренди строк
оренди складає 36 місяців. Обчислення
строку оренди починається з моменту
передачі приміщення орендарю за актом
приймання-передачі. Після закінчення
терміну дії даного Договору у випадку,
якщо сторони не запропонують іншого,
даний Договір вважається автоматично
пролонгованим на наступний рік, і так
далі.

В пункті 4.1. Договору оренди зазначено,
що розмір місячної орендної плати
становить 6 250,00 грн.

У відповідності до п. 4.2. та п. 4.3.
Договору оренди вартість комунальних
та інших послуг, якими користується
орендар (водопостачання, каналізація,
тепло, електроенергія, телефонний
зв'язок) компенсується орендодавцю
орендарем на підставі показників за
встановленими лічильниками в
приміщенні по тарифам згідно
встановлених умов та рахунків
комунальних підприємств або
сплачується орендарем окрема та
самостійно. Зобов'язання орендаря щодо
сплати орендної плати підлягають
виконанню з моменту підписання акту
приймання-передачі приміщення.

Відповідно до п. 4.5. Договору оренди
орендна плата сплачується орендарем за
поточний місяць на підставі цього
Договору в безготівковій формі в кінці
кожного місяця не пізніше кожного 30 або
31 числа поточного місяця у розмірі,
встановленому в пункті 4.1. цього
Договору. В призначенні платежу
вказується поточний місяць, за який
здійснюється плата.

В матеріалах справи міститься акт
приймання-передачі приміщення від
01.11.2013р., в якому зазначено, що
орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення з рампою та
промисловою підлогою загальною площею
274,5 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. Цей акт підписаний сторонами
та скріплений їхніми печатками.

Предметом розгляду у даній справі є
вимоги про визнання дійсним Договору
оренди нежитлових приміщень №0101/32 від
01.11.2003р. на підставі ст. 220 Цивільного
кодексу України.

Так, об'єктом оренди за Договором
оренди нежитлових приміщень №0101/32 від
01.11.2003р. є нежитлове приміщення з
рампою та промисловою підлогою
загальною площею 274,5 кв.м., розташоване
у АДРЕСА_1.

Отже, даний Договір є договором найму
будівлі.

У відповідності до ст. 793 Цивільного
кодексу України договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріального
посвідченню.

Відповідно до ст. 794 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
підписання Договору) право
користування нерухомим майном, яке
виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладеного на
строк не менш як три роки, підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

Як встановлено вище, умовами Договору
передбачений строк оренди в 36 місяців,
тому згідно ст.ст. 793, 794 Цивільного
кодексу України такий Договір підлягає
нотаріальному посвідченню, а право
користування, яке виникло на підставі
даного Договору, - державній
реєстрації.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 24.06.2014р. у справі
№914/1302/13 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Атлантик-груп» до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про визнання
договору оренди нежитлового
приміщення недійсним встановлено, що
спірний Договір оренди є неукладеним,
так як даний Договір не посвідчено
нотаріально.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

В пункті 3.4. постанови пленуму Вищого
господарського суд України від 29.05.2013 №
11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" у вирішенні спорів,
пов'язаних з визнанням правочинів, які
піддягали нотаріальному посвідченню,
дійсними (статті 219, 220 Цивільного
кодексу України), господарські суди
повинні з'ясувати: чи підлягав
відповідний правочин нотаріальному
посвідченню, з яких причин його не було
нотаріально посвідчено та чи втрачена
можливість такого посвідчення, а також
чи не суперечить зміст правочину
вимогам закону, оскільки в такому разі
позов не може бути задоволений.

У відповідності до п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" № 9 від 06.11.2009 при розгляді
таких справ суди повинні з'ясувати, чи
підлягає правочин обов'язковому
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Верховний Суд України у листі від 24.11.2008
"Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" зазначив про необхідність
врахування судами, що умовами
застосування ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України є безповоротне
ухилення та втрата стороною можливості
з будь-яких причин посвідчити правочин.

На підтвердження того, що позивач
звертався до відповідача з вимогою
з'явитись до нотаріуса та вчинити дії
щодо нотаріального посвідчення
спірного Договору, в матеріалах справи
міститься копія листа №1/04.11.13 від
04.11.2013р.

Разом з тим, позивачем не надано суду
розрахункового документу поштової
установи, який би свідчить про
прийняття до пересилання листа від
04.11.2013р.

Відповідно п. 2 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 270 від 05.03.2009 розрахунковий документ -
документ встановленої відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" форми та змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо), що підтверджує надання послуг
поштового зв'язку.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження вчинення позивачем
будь-яких дій направлених на
нотаріальне посвідчення спірного
договору та ухилення відповідача від
такого посвідчення суду не надано.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи те, що
позивачем не доведено належними
засобами доказування існування
обставин, які перешкоджали нотаріально
посвідчити Договір оренди відразу
після його підписання, не надано
доказів на підтвердження ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення Договору оренди, суд
першої інстанції правильно вказав на
необґрунтованість позовних вимог та
відмовив у задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 24.09.2014р. у даній справі є
таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 24.09.2014р. у справі №914/2282/14
залишити без змін.

3. Справу №914/2282/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця