КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 910/10758/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Оніщенко В.В. - за дов.

від відповідача: Стасюк О.Ф. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Діві Банк»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014

у справі № 910/10758/14 (суддя Сташків
Р.Б.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Демарк»

до Публічного акціонерного
товариства «Діві Банк»

про стягнення 880 760 доларів
США 22 центи

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк
Демарк» (далі, позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Діві Банк» (далі,
відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 880 760 доларів США
22 центи за Договором про відкриття та
обслуговування мультивалютного
кореспондентського рахунку
банку-резидента України № 24122013 від
24.12.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за Договором про
відкриття та обслуговування
мультивалютного кореспондентського
рахунку банку-резидента України
№ 24122013 від 24.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі № 910/10758/14
позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Діві Банк» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк Демарк» 851 824 (вісімсот
п'ятдесят одну тисячу вісімсот
двадцять чотири) долари США 03 центи
заборгованості, 28 936 (двадцять вісім
тисяч дев'ятсот тридцять шість) долари
США 19 центів пені, а також 73 080 (сімдесят
три тисячі вісімдесят) грн. судового
збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач є порушником зобов'язання з
виконання доручень кореспондента про
перерахування коштів, що є підставою
для застосування до нього правових
наслідків, встановлених договором та
законом.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство «Діві
Банк» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідної до
якої просить рішення суду першої
інстанції про стягнення
заборгованості скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповністю
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає, що ним не
відкривався кореспондентський
рахунок, за яким проводиться стягнення,
а свіфтові повідомлення, надані
позивачем, стосуються іншого
кореспондентського рахунку та взагалі
не є належними доказами у справі.
Враховуючи це, судом не доведено
обставини щодо зарахування позивачем
коштів на кореспондентський рахунок,
які господарський суд визнав
встановленими.

Також, скаржник стверджує, що у
Договорі № 24122013 від 24.12.2013 відсутня
істотна умова про розмір процентної
ставки, яка встановлюється як плата за
користування чужими грошовими коштами,
що знаходяться на рахунку клієнта.

Водночас, апелянт наголосив на тому, що
на кореспондентському рахунку
позивача не було достатньо коштів для
списання комісійної винагороди
відповідача за обслуговування
кореспондентського рахунку та за
переказ грошових коштів в іноземній
валюті.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Діві Банк» було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Михальська
Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.09.2014
апеляційну скаргу відповідача у справі
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 16.10.2014.

16.10.2014 представник позивача подав через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу відповідача, у якому
просив суд апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Діві Банк» на рішення Господарського
суду міста Києва від 01.09.2014 у справі №
910/10758/14 залишити без задоволення, а
рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду 15.10.2014 подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, мотивоване тим, що представник
апелянта не може бути присутнім у
судовому засіданні, призначеному на
16.10.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014
клопотання Публічного акціонерного
товариства «Діві Банк» про відкладення
розгляду справи задоволено, розгляд
справи № 910/10758/14 відкладено на 25.11.2014.

У судовому засіданні 25.11.2014 представник
відповідача подав клопотання про
продовження строку вирішення спору та
заявив усне клопотання про відкладення
розгляду справи для надання
відповідачу часу для мирного
урегулювання спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.2014
продовжено строк вирішення спору у
справі, клопотання Публічного
акціонерного товариства «Діві Банк»
про відкладення розгляду справи
задоволено, розгляд справи відкладено
на 09.12.2014.

Представник позивача у судових
засіданнях проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а рішення суду без
змін.

Представник відповідача у судових
засіданнях підтримав доводи, викладені
ним у апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Так, 24.12.2013 між позивачем (далі,
Кореспондент) та відповідачем (далі,
Банк) було укладено Договір № 24122013 про
відкриття та обслуговування
мультивалютного кореспондентського
рахунку банку-резидента України (далі,
Договір) (том 1, а.с. 8-13), за умовами якого
Банк відкрив Кореспонденту
кореспондентський рахунок та
зобов'язався вести його обслуговування
у відповідності до положень Договору
та норм чинного законодавства.

Додатковими договорами № 1 від 07.04.2014 та
№ 2 від 16.05.2014 до Договору вносились
зміни.

Згідно пункту 2.3. Договору Банк
відкриває Кореспонденту Рахунок №
001 (далі, Рахунок).

За умовами пунктів 3.8., 3.9. Договору на
Рахунок Кореспондента зараховуються
грошові кошти, призначені
Кореспонденту та його клієнтам, без
додаткових розпоряджень Кореспондента
за операціями, що не заборонені
законодавством України. При цьому, Банк
не пізніше робочого дня, наступного за
днем здійснення операцій по Рахунку,
Узгодженими каналами зв'язку направляє
Кореспонденту виписку з рахунку.
Виписка вважається підтвердженою, якщо
Кореспондент не надав Банку свої
зауваження протягом 3 (трьох) днів з дня
передачі виписки.

Залученими до матеріалів справи
виписками по рахунку підтверджується,
що станом на 24.04.2014 на Рахунку
обліковувалася сума 416,67 доларів США та
в цей же день на кореспондентський
рахунок була зарахована сума 849 259,57
доларів США.

Відповідно до пункту 3.10. Договору за
користування Банком грошовими коштами,
що знаходяться на Рахунку, він сплачує
на користь Кореспондента проценти.
Процентна ставка встановлюється
Банком самостійно. Банк нараховує
проценти щомісячно, не пізніше
останнього робочого дня поточного
місяця за фактичну кількість
календарних днів місяця на суму
залишку на Рахунку.

Листом від 31.03.2014 № 2014/03/31-1/1 (том 1, а.с. 16)
Банк повідомив Кореспондента про
встановлення процентної ставки по
залишках коштів на кореспондентському
рахунку в доларах США з 01 квітня 2014 року
в розмірі 13 % річних при умові, що
фактична сума залишку на Рахунку
становить 100 000 доларів США і вище.

Як вбачається із матеріалів справи, за
період користування коштами з 31.03.2014 по
29.04.2014, Банком 05 травня 2014 року на
кореспондентський рахунок
Кореспондента була перерахована сума
процентів в розмірі 2 147,79 доларів США.
Відтак, загальна сума коштів на Рахунку
в Банку склала 851 824,03 доларів
США, що підтверджується випискою з
Рахунку від 05.05.2014.

Таким чином, твердження апелянта про
безпідставність нарахування процентів
на залишок коштів на
кореспондентському рахунку з тих
підстав, що умова про розмір процентної
ставки не визначена умовами Договору, є
необґрунтованими, оскільки у
відповідності до пункту 3.10. Договору
такий розмір процентів встановлюється
самим Банком, що і було зроблено
останнім листом від 31.03.2014 № 2014/03/31-1/1.

Відповідно до частини 3 статті 1068
Цивільного кодексу України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Так, за умовами пункту 3.5. Договору Банк
зобов'язався виконувати операції по
рахунку Кореспондента протягом
операційного часу, виключно в межах
залишку коштів по цьому Рахунку, на
підставі розрахункових документів, які
надаються до Банку безпосередньо
уповноваженою особою Кореспондента
та/або у формі розрахункових
документів, що передаються Узгодженими
засобами зв'язку, форма та порядок
оформлення яких визначаються
законодавством України та
міжнародними банківськими
стандартами.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили,
що для здійснення операцій за Рахунком
і обміну інформацією будуть
використовувати наступні засоби
зв'язку (Узгоджені засоби зв'язку):

- Основний засіб зв'язку: SWIFT;

- Резервний засіб зв'язку: TELEX,
Електронна пошта НБУ.

Відповідно до пункту 1.35. частини 1
статті 1 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»
розрахунковий документ - це документ на
переказ коштів, що використовується
для ініціювання переказу з рахунка
платника на рахунок отримувача.

Таким чином, Кореспондент,
скориставшись своїм правом,
передбаченим пунктами 3.1. та 3.5.
Договору, передавав банку Узгодженими
засобами зв'язку, а саме через SWIFT,
відповідні розрахункові документи.

Отже, надані позивачем до суду копії
SWIFT-повідомлень є належними та
допустимими доказами у справі, які
підтверджують доручення Кореспондента
Банку щодо перерахування відповідних
коштів з кореспондентського рахунку.

Так, матеріалами справи
підтверджується отримання Банком від
Кореспондента за період з 24.04.2014 по
26.05.2014 п'ятнадцяти свіфтових
повідомлень про перерахування коштів з
кореспондентського рахунку (том 1, а.с.
17-54). У всіх свіфтових повідомленнях
зазначено номер кореспондентського
рахунку - 001, який відкритий згідно
спірного Договору.

Однак, жодних операцій по Рахунку на
підставі вищезазначених свіфтових
повідомлень, Банком виконано не було
ані після їх отримання у встановлений
Договором та законодавством строк, ані
на час розгляду справи судом першої
інстанції. Доказів протилежного
відповідачем суду не надано.

Відповідно до пункту 3.7.1. Договору якщо
Банк із будь-яких причин не може
виконати доручення Кореспондента, він
повідомляє Кореспондента Узгодженими
засобами зв'язку про причину його
невиконання не пізніше наступного
робочого дня після дня отримання
розрахункового документу.

Втім, матеріали справи не містять
жодних доказів того, що Банк повідомляв
Кореспондента про причини невиконання
розрахункових документів (свіфтових
повідомлень).

Доводи апелянта з приводу того, що він
не здійснював операцій по
кореспондентському Рахунку позивача з
підстав відсутності на рахунку
позивача достатньої кількості
грошових коштів спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами,
а відтак, колегією суддів відхиляються
як безпідставні та необгрунтовані.

Крім того, як уже зазначалося вище, у
випадку неможливості виконати
доручення позивача згідно Договору,
Банк зобов'язаний був повідомити
Кореспондента не пізніше наступного
робочого дня після дня отримання
розрахункового документу. Однак, таких
повідомлень відповідачем зроблено не
було.

Твердження скаржника, що
кореспондентський Рахунок, за яким
проводиться стягнення і який вказаний
у Договорі, взагалі не відкривався
відповідачем є необґрунтованими та
спростовуються вищевикладеними
обставинами справи.

Виходячи зі змісту статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як визначено статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610
Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1066 Цивільного кодексу
України, банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України обмеження
прав клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
передбачених законом.

Згідно статті 1073 Цивільного кодексу
України у разі несвоєчасного
зарахування на рахунок грошових
коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Відтак, заявлені позовні вимоги про
примусове стягнення з Банку
(відповідача) належних Кореспонденту
(позивачу) коштів в сумі 851 824,03 доларів
США, які Банк протиправно не
перераховує за вказівками власника та
не повертає власнику, є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Так, відповідно до пункту 32.1. статті 32
Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні» Банк, що
обслуговує платника, та банк, що
обслуговує отримувача, несуть перед
платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів.

Відповідно до пункту 7.2. Договору у
випадку несвоєчасного списання з вини
Банку коштів з Рахунку, а також
несвоєчасного зарахування з вини Банку
на Рахунок сум, що належать
Кореспонденту, Кореспондент має право
вимагати, а Банк зобов'язаний сплатити
пеню у розмірі, зокрема, 0,1% річних від
суми несвоєчасно зарахованих коштів по
операціям в іноземній валюті за кожний
день прострочки, але не більше 10 % суми
переказу грошових коштів, якщо інше не
передбачено додатковими договорами
сторін або даним Договором.

Враховуючи зазначені норми права та
умови Договору, з огляду на те, що
матеріалами справи підтверджується
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання за Договором, а
документів, які б спростовували
твердження позивача, скаржником суду
не надано, колегія суддів, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок пені,
вважає його арифметично вірним, а
висновки суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на користь
позивача 28 9369 (двадцять вісім тисяч
дев'ятсот тридцять шість) доларів США 19
центів законними та обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог, а заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймає до уваги, оскільки
останні не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Діві Банк» є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Діві Банк» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі
№ 910/10758/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі №
910/10758/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10758/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко