ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 920/1119/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом - Міхнова
О.В. (довіреність від 16.06.14)

відповідача за первісним позовом -
Моцна І.В. (довіреність від 24.03.14).

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ "Державний
ощадний банк України" в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк" (вх. №3107 С/2) та апеляційну
скаргу ТОВ "Водоторгприлад" (вх.№ 3158 С/2)
на рішення господарського суду
Сумської області від 11.09.14 у справі
№920/1119/14

за позовом ПАТ "Державний ощадний
банк України" в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення №10018/050 філії Сумського
обласного управління АТ "Ощадбанк",
м.Суми,

до ТОВ "Водоторгприлад", м.Охтирка
Сумської області,

про стягнення 31909,29 грн.

та за зустрічним позовом ТОВ
"Водоторгприлад", м.Охтирка Сумської
області,

до ПАТ "Державний ощадний банк України"
в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення №10018/050 філії Сумського
обласного управління АТ "Ощадбанк",
м.Суми,

про стягнення 9675,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського Сумської
області від 11.09.14 (суддя Миропольський
С.О.) первісний позов задоволено
повністю; стягнуто з ТОВ
"Водоторгприлад" на користь ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі територіально відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії - Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк" 25921,24 грн. боргу, 499,08 грн.
інфляційних втрат, 2012,39 грн. 3 % річних,
1827,00 грн. судового збору.

Зустрічний позов також задоволено
повністю; стягнуто з ПАТ "Державний
ощадний банк України" в особі
територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10018/050
філії - Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк" на користь ТОВ
"Водоторгприлад" 5431,99 грн. відсотків за
користування коштами, 3555,92 грн.
інфляційних втрат, 687,37 грн. 3% річних,
1827,00 грн. судового збору.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом, ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі територіального відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк", із рішенням не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на те, що при задоволенні
первісного позову та стягненні з
відповідача заборгованості в сумі 28432,71
грн. судом першої інстанції не було
враховано заяву банку про збільшення
позовних вимог, а також - на
безпідставність задоволення
зустрічного позову, просить
оскаржуване рішення змінити в частині
стягнення суми заборгованості та
стягнути з ТОВ "Водоторгприлад" на
користь ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення №10018/050 філії Сумського
обласного управління АТ "Ощадбанк"
заборгованість за договором №8 про
приймання платежів від 04.01.04 в розмірі
31909,29 грн. замість 28432,71 грн., а в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Відповідач за первісним позовом
(позивач за зустрічним позовом), ТОВ
"Водоторгприлад", також із рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи, та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить
оскаржуване рішення частково
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги банку
в межах позовної давності, в сумі 13205,16
грн. (в т.ч. сума заборгованості 12282,53
грн., індекс інфляції - 106,31 грн., 3% річних
- 816,32 грн.); вирішити питання по сплаті
судового збору в порядку передбаченому
ст.49 ГПК України.

ТОВ "Водоторгприлад" 13.11.14 надало відзив
на апеляційну скаргу ПАТ "Державний
ощадний банк України", в якому,
посилаючись на безпідставність
доводів апелянта, просить залишити
оскаржуване рішення без змін в частині
стягнення з ПАТ "Державний ощадний банк
України" 5431,99 грн. відсотків за
користування коштами ТОВ
"Водоторгприлад", 3555,92 грн. інфляційних
втрат, 687,37 грн. 3% річних до повного
виконання грошового зобов'язання за
рішенням господарського суду м.Києва
від 27.09.13 у справі №910/15773/13.

ПАТ "Державний ощадний банк України"
17.11.14 надано заперечення на апеляційну
скаргу ТОВ "Водоторгприлад", в яких банк
зокрема зазначає, що місцевим
господарським судом обґрунтовано не
застосовано позовну давність та
стягнуто з ТОВ "Водоторгприлад" на
користь ПАТ "Державний ощадний банк
України" суму за період з жовтня 2010 року
по березень 2012 року. ПАТ "Державний
ощадний банк України" просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ "Водоторгприлад".

18.11.14 ТОВ "Водоторгприлад" на виконання
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду від 09.10.14 надало
виписку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців для підтвердження
повноважень в.о. директора даного
товариства, Шейка О.С.

У судовому засіданні 18.11.14 було
оголошено перерву до 09.12.14.

01.12.14 ТОВ "Водоторгприлад" надано суду
письмові пояснення щодо застосування
позовної давності.

04.12.14 ПАТ "Державний ощадний банк
України" надано пояснення, в яких
зазначено, що в позовній заяві банк
просить стягнути кошти з ТОВ
"Водоторгприлад" згідно з договором №8
про приймання платежів від 04.01.14; інші
договори, зазначені в рішенні
господарського суду м.Києва від 27.09.13 у
справі №910/15773/13, були укладені банком з
ДП "Водоочистка" ТОВ "Водоторгприлад" та
з ДП "Верп" ТОВ "Водоторгприлад".

Присутні в судових засіданнях 18.11.14 та
09.12.14 представники сторін підтримали
висловлену ними письмово правову
позицію.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представників сторін, у повному обсязі
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України на підставі наявних у справі
доказів, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Між сторонами був укладений договір №8
від 04.01.04 "Про приймання платежів" (далі -
Договір). Місцевим господарським судом
встановлено та в ході апеляційного
провадження (зокрема, у письмових
поясненнях від 04.12.14, наданих ПАТ
"Державний ощадний банк України" та в
усних поясненнях представника ТОВ
"Водоторгприлад") сторонами
підтверджено, що спірні правовідносини
виникли саме щодо виконання
зазначеного Договору, строк дії якого
продовжувався за згодою сторін, а у
березні 2012 року Договір було розірвано.

Як встановлено рішенням
господарського суду м.Києва від 27.09.13 у
справі №910/15773/13, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.13 (т.1, а.с.15 -
28), Договір зокрема був чинним з 05.10.10 по
22.03.12.

Відповідно до п. 2.1 Договору ПАТ
"Державний ощадний банк України"
зобов'язується здійснювати прийом
платежів на підставі "Квитанції
Повідомлення". Всі суми платежів,
прийняті ним на користь ТОВ
"Водоторгприлад", перераховуються на
розрахунковий рахунок ТОВ
"Водоторгприлад" (п. 2.2), а ТОВ
"Водоторгприлад" сплачує банку платню
за розрахунково-касове обслуговування
в розмірі 1% від суми платежу (п.1.2).

Місцевим господарським судом
встановлено та сторонами в ході
апеляційного провадження не
заперечується, що позивач за первісним
позовом виконував умови Договору,
приймав платежі від населення та
перераховував на розрахунковий
рахунок відповідача за первісним
позовом. При цьому в період з жовтня 2010
р. по березень 2012 р. ПАТ "Державний
ощадний банк України" утримував
комісію в розмірі, передбаченому
Договором (1%), за надані послуги з
розрахунково-касового обслуговування
від суми платежів, прийнятих банком для
клієнта від населення.

Відповідно до вищевказаного рішення
господарського суду м.Києва від 27.09.13 у
справі №910/15773/13, що набрало чинності,
сума утриманих ПАТ "Державний ощадний
банк України" коштів в розмірі 26178,85 грн.
визнана безпідставно отриманою та із
посиланням на ст.1212, 1214 ЦК України
стягнута з ПАТ "Державний ощадний банк
України" на користь ТОВ
"Водоторгприлад". Як вбачається з
матеріалів справи, зазначену суму на
виконання судового рішення було
сплачено ПАТ "Державний ощадний банк
України" на користь ТОВ
"Водоторгприлад" 25.07.14.

Таким чином, враховуючи, що станом на
момент прийняття оскаржуваного
рішення від 11.09.14 з ПАТ "Державний
ощадний банк України" було стягнуто
вищевказану суму і ТОВ "Водоторгприлад"
не надав доказів погашення
заборгованості з оплати за
розрахунково-касове обслуговування
згідно з Договором, то, на думку колегії
суддів, місцевим господарським судом
обґрунтовано, із посиланням на ст.ст.901,
903 ЦК України та на відповідну норму
Договору, зроблено висновок про те, що
нарахована позивачем за первісним
позовом сума боргу в розмірі 25921,24 грн.
підлягає стягненню з відповідача за
первісним позовом.

Крім того, місцевий господарський суд
правомірно, у відповідності до ст.625 ЦК
України, зробив висновок про наявність
прострочення боржником (ТОВ
"Водоторгприлад") виконання грошового
зобов'язання перед кредитором (ПАТ
"Державний ощадний банк України") у
зв'язку з чим на користь останнього
підлягають стягненню суми 3% річних та
інфляційних.

Разом з тим, відповідно до
оскаржуваного рішення, загальна сума
боргу, з урахуванням 3 % річних в розмірі
2012,39 грн. та 499,08 грн. інфляційних за
період з жовтня 2010 року по березень 2012
року становить 28432,71 грн., хоча
позивачем за первісним позовом було
подано до суду першої інстанції заяву
про збільшення розміру позовних вимог
(т.1, а.с.99), в якій ПАТ "Державний ощадний
банк України" просить стягнути з ТОВ
"Водоторгприлад" суму 3% річних у
розмірі 2440,57 грн. та 3547,48 інфляційних - з
урахуванням тієї обставини, що станом
на 21.08.14 заборгованість відповідачем за
первісним позовом погашено не було -
тобто загальна сума заборгованості з
відповідними нарахуваннями, заявлена
ПАТ "Державний ощадний банк України" до
стягнення станом на 21.08.14, складає 31909,29
грн.

В ухвалі місцевого господарського суду
від 26.08.14 зазначено, що суд на підставі
ст.22 ГПК України приймає заяву про
збільшення позовних вимог.

Проте в оскаржуваному рішенні дану
заяву фактично не було враховано - що,
на думку колегії суддів, свідчить про
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи в цій
частині, недотримання приписів ст.22 ГПК
України та п.3.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.11 «Про деякі питання
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», в якому вказано, що у
разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
аргументи ПАТ "Державний ощадний банк
України" щодо наявності підстав для
зміни оскаржуваного рішення в частині
розміру сум 3% річних та інфляційних,
стягнутих з відповідача за первісним
позовом на користь позивача за
первісним позовом.

Тому в цій частині апеляційна скарга
ПАТ "Державний ощадний банк України"
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення слід змінити, зазначивши про
стягнення з ТОВ "Водоторгприлад" на
користь ПАТ "Державний ощадний банк
України" 3% річних у розмірі 2440,57 грн. та
3547,48 грн. інфляційних втрат.

Крім того, у п.2 резолютивної частини
рішення замість слів «судового збору»
має бути зазначено «витрат зі сплати
судового збору за подання позовної
заяви» - з метою приведення даного
формулювання у відповідність до змісту
ст.49 ГПК України.

Колегія суддів враховує, що
відповідачем за первісним позовом не
заперечується ні факт наявності боргу,
ні правильність наданого позивачем за
первісним позовом розрахунку суми
позовних вимог у розмірі 31909,29 грн.

Водночас в апеляційній скарзі ТОВ
"Водоторгприлад" зазначає, що стосовно
стягнення заборгованості за період з
жовтня 2010 року по червень 2011 року строк
позовної давності сплинув, таким чином,
з урахуванням позовної давності, сума,
яка на думку ТОВ "Водоторгприлад", може
бути пред'явлена до стягнення
позивачем за первісним позовом,
становить 13205,16 грн.

Стосовно даного аргументу колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У п.2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13
№10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів», на
яку посилається ТОВ "Водоторгприлад" у
наданих суду апеляційної інстанції
поясненнях, дійсно зазначено, що
законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності; її може бути викладено у
відзиві на позов або у вигляді окремого
клопотання, письмового чи усного.

Разом з тим, як вбачається з системного
аналізу змісту відповідних норм ЦК
України та вищевказаної постанови
пленуму Вищого господарського суду
України, про застосування позовної
давності стороною має бути заявлено - у
письмовій або усній формі, тоді як саме
лише посилання на сплив позовної
давності такою заявою не є.

Проте відзив на позов (т.1, а.с.70), який
ТОВ "Водоторгприлад" вважає заявою про
застосування позовної давності,
відповідної заяви (клопотання)
фактично не містить - оскільки заявник
не просить суд застосувати позовну
давність, хоча і посилається на її
сплив. Тому, на думку колегії суддів,
ТОВ "Водоторгприлад" не дотримано вимог
ч.3 ст.267 ЦК України щодо подання до суду
заяви про застосування позовної
давності.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як вбачається з пояснень ТОВ
"Водоторгприлад", даний учасник процесу
вважає, що перебіг позовної давності
починається з листопада 2010 року. При
цьому ним не обґрунтовано, яким чином у
листопаді 2010 року ПАТ "Державний
ощадний банк України" довідався або міг
довідатися про порушення своїх прав на
отримання від ТОВ "Водоторгприлад"
комісійної винагороди за
розрахунково-касове обслуговування
згідно з Договором - враховуючи, що, як
встановлено господарським судом
м.Києва в ході розгляду справи №910/15773/13
та підтверджено сторонами даної справи
№920/1119/14 в суді першої та апеляційної
інстанції, з жовтня 2010 року по березень
2012 року ПАТ "Державний ощадний банк
України" самостійно утримував суми
комісійної винагороди за рахунок сум
платежів, прийнятих банком для
позивача від населення. При цьому ТОВ
"Водоторгприлад" до дати звернення з
відповідним позовом до господарського
суду м.Києва не заперечував щодо такого
порядку утримання комісійної
винагороди.

Тобто, до моменту набрання законної
сили рішенням господарського суду
м.Києва від 27.09.13 у справі №910/15773/13 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів з ПАТ "Державний ощадний банк
України", у останнього були відсутні
підстави вважати, що його права
порушені, та заявляти позов про
стягнення ТОВ "Водоторгприлад"
заборгованості за Договором - оскільки
ПАТ "Державний ощадний банк України"
фактично отримував суми, що
дорівнювали розміру встановленої
Договором комісійної винагороди (хоча
порядок їх утримання і не узгоджувався
з умовами Договору).

Тому посилання ТОВ "Водоторгприлад" в
апеляційній скарзі на те, що зазначені
суми за своєю правовою природою були не
комісією, а коштами, отриманими без
достатньої правової підстави - колегія
суддів вважає такими, що не впливають
на визначення дня початку перебігу
позовної давності.

З цих же підстав колегія суддів вважає
необґрунтованими посилання ТОВ
"Водоторгприлад" на п.4.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.13 №10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів», відповідно до якого у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане (тобто,
на думку ТОВ "Водоторгприлад", з
листопада 2010 року) - оскільки, як уже
зазначалося, ПАТ "Державний ощадний
банк України" у період з жовтня 2010 року
по березень 2012 року самостійно
утримував кошти на виконання
зобов'язань ТОВ "Водоторгприлад" за
договором. У зв'язку з цим колегія
суддів також зазначає, що ТОВ
"Водоторгприлад" не надано суду першої
та апеляційної інстанції пояснень,
чому ним порушувалися умови Договору
та не здійснювалися заходи, які
дозволили б запобігти безпідставному
утриманню банком належних ТОВ
"Водоторгприлад" коштів, а саме - не
сплачувалася банку комісійна
винагорода у період з жовтня 2010 року по
березень 2012 року.

А відтак, на думку колегії суддів, днем,
коли ПАТ "Державний ощадний банк
України" довідався або міг довідатися
про порушення своїх прав на отримання
комісійної винагороди за Договором за
період з жовтня 2010 року по березень 2012
року, є день набрання законної сили
рішенням господарського суду м.Києва
від 27.09.13 у справі №910/15773/13, а саме - 18.12.13
(дата винесення Київським апеляційним
господарським судом постанови, яким
вказане рішення залишено без змін).

Отже, з огляду на те, що позивач за
первісним позовом звернувся до суду у
червні 2014 року (тобто через півроку
після того, як довідався або міг
довідатися про порушення своїх прав) -
колегія суддів вважає, що встановлену
статтею 257 ЦК України позовну давність
тривалістю у три роки ПАТ "Державний
ощадний банк України" не пропущено.

Тому, на думку суду апеляційної
інстанції, місцевим господарським
судом обґрунтовано не застосовано
позовну давність, а викладені в
апеляційній скарзі та наданих суду
поясненнях заперечення ТОВ
"Водоторгприлад" не узгоджуються з
обставинами справи та наведеними вище
нормами законодавства - у зв'язку з чим
в задоволенні апеляційної скарги ТОВ
"Водоторгприлад" має бути відмовлено в
повному обсязі.

Стосовно підстав та правильності
нарахування суми, стягнутої місцевим
господарським судом за зустрічним
позовом ТОВ "Водоторгприлад" до ПАТ
"Державний ощадний банк України"
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як уже зазначалося, рішенням
господарського суду м. Києва, від 27.09.1З
у справі №910/15773/13
встановлено, що дії ПАТ "Державний
ощадний банк України" щодо утримання
суми комісії за рахунок сум платежів,
прийнятих банком для відповідача від
населення, не відповідали умовам
Договору, а отже сума коштів у розмірі
26178,85 грн. була ним отримана без
достатньої правової підстави.

Даним рішенням також встановлено, що
предметом позовних вимог ТОВ
"Водоторгприлад" є стягнення з ПАТ
"Державний ощадний банк України",
набутих ним без достатніх правових
підстав, в порядку ст. 1212 ЦК України.

Також у вищевказаному судовому рішенні
зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК
України, у разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними (ст. 536 цього кодексу).
Згідно із ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу
України розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
Для визначення розміру процентів при
вирішенні даного спору може бути
застосована по аналогії закону норма ч.
1 ст.1048 ЦК України, згідно з якою у разі,
якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. Статтею 8 ЦК України
передбачено, що якщо цивільні
відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону), а в даному випадку подібність
правовідносин полягає в користуванні
чужими коштами.

Як встановлено місцевим господарським
судом, ПАТ "Державний ощадний банк
України" користувався коштами ТОВ
"Водоторгприлад" у розмірі 26178,85 грн. з
жовтня 2010 року по липень 2014 року.
Зазначені кошти повернуті ПАТ
"Державний ощадний банк України"
позивачеві за зустрічним позовом 25.07.14.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що ТОВ "Водоторгприлад"
обґрунтовано, у відповідності до ч. 1 ст.
1048 Цивільного кодексу України,
нараховано до стягнення з ПАТ
"Державний ощадний банк України"
відсотки за користування коштами
позивача за зустрічним позовом (з
урахуванням заявленого періоду) з
липня 2011 року по липень 2014 року на рівні
облікової ставки Національного банку
України, у розмірі 5431,99 грн. Відповідно,
судом першої інстанції правомірно
застосовано аналогію закону та
задоволено зустрічний позов у цій
частині.

Отже посилання ПАТ "Державний ощадний
банк України" в апеляційній скарзі на
різницю у правовій природі договорів
надання послуг і позики та на
безпідставність застосування
відповідної аналогії закону, а також на
правову позицію Вищого господарського
суду України у справі за участю інших
сторін - колегія суддів відхиляє з
огляду на те, що обставини стосовно
характеру правовідносин між ТОВ
"Водоторгприлад" та ПАТ "Державний
ощадний банк України" та можливості
застосування відповідної аналогії
закону в ході розгляду даної справи не
доказуються в силу приписів ч.3 ст.35 ГПК
України, оскільки вони встановлені
судовим рішенням, що набрало законної
сили. Зазначений висновок узгоджується
з правовою позицією, викладеною в п.2.6
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Щодо нарахування позивачем за
зустрічним позовом сум річних та
інфляційних - колегія суддів зазначає,
що за приписом ч.5 ст.11 ЦК України
грошове зобов'язання може виникати з
рішення суду. Враховуючи, що рішенням
господарського суду м. Києва від 27.09.1З у
справі №910/15773/13 з ПАТ "Державний
ощадний банк України" на користь ТОВ
"Водоторгприлад" стягнуто грошові
кошти (тобто зобов'язання є грошовим),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Стягнення інфляційних втрат та
процентів річних є заходом
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, тобто
зобов'язанням сплатити кошти, тоді як
проценти, зазначені у статті 536 ЦК
України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).
Відповідно, якщо законом передбачено
стягнення процентів за користування
чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то
це не позбавляє кредитора права
звернутися до боржника з позовом про
стягнення як зазначених процентів, так
і трьох процентів річних (якщо інший їх
розмір не передбачено договором або
Законом) та інфляційних втрат - за
наявності порушення боржником
грошового зобов'язання.

Як вбачається зі змісту статей 599, 625 ЦК
України, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Як уже
зазначалося, рішення суду від 27.09.1З,
яким на користь ТОВ "Водоторгприлад"
стягнуто кошти з ПАТ "Державний ощадний
банк України", було виконано останнім
25.07.14.

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією, викладеною в пунктах 5, 6, 7
постанови пленуму Вищого
господарського суду від 17.12.13 №14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань». Тому
колегія суддів зазначає, що
нарахування позивачем за зустрічним
позовом річних та інфляційних у
зв'язку з невиконанням відповідачем за
зустрічним позовом грошового
зобов'язання, встановленого
відповідним судовим рішенням,
узгоджується з приписами чинного
законодавства.

Наведені ПАТ "Державний ощадний банк
України" в апеляційній скарзі
обставини щодо моменту пред'явлення
ТОВ "Водоторгприлад" відповідного
виконавчого документу до Печерського
районного управління юстиції, на думку
колегії суддів, не мають значення для
визначення періоду стягнення спірної
суми, оскільки наявність підстав для
нарахування коштів в порядку ст.625 ЦК
України законодавцем не ставиться у
залежність від даних обставин.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про наявність фактичних та
правових підстав для звернення ТОВ
"Водоторгприлад" із зустрічним позовом
до ПАТ "Державний ощадний банк України"
та, відповідно, про відмову в
апеляційній скарзі в частині вимог ПАТ
"Державний ощадний банк України" щодо
відмови в зустрічному позові.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи (т.1, а.с.87, 88), суми відсотків
річних та інфляційних нараховані ТОВ
"Водоторгприлад" за період з 27.09.1З
(тобто з моменту прийняття
господарським судом м. Києва
відповідного рішення) по 24.07.14 включно
(враховуючи, що судове рішення було
виконано ПАТ "Державний ощадний банк
України" 25.07.14).

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Тому, на думку колегії суддів, у
відповідності до вищенаведеної норми
ГПК України, а також до ст.253 ЦК України,
згідно з якою перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок - початковою датою періоду
нарахування сум річних та інфляційних
за прострочення виконання ПАТ
"Державний ощадний банк України"
грошового зобов'язання, встановленого
судовим рішенням від 27.09.13, слід вважати
день, наступний після набрання даним
рішенням законної сили, а саме, 19.12.13
(враховуючи, що, як уже зазначалося,
розгляд справи №910/15773/13 було закінчено
Київським апеляційним господарським
судом 18.12.13).

Тобто місцевим господарським судом
було неповно з'ясовано обставини
справи в цій частині та залишено поза
увагою невірне визначення позивачем за
зустрічним позовом, ТОВ
"Водоторгприлад", періоду, за який має
здійснюватися нарахування сум
відсотків річних та інфляційних втрат,
що підлягають стягненню з відповідача
за зустрічним позовом, ПАТ "Державний
ощадний банк України" - що призвело до
необґрунтованого задоволення
зустрічного позову в повному обсязі,
тоді як його мало бути задоволено
частково.

А саме, згідно з розрахунком,
здійсненим апеляційним господарським
судом виходячи з вищенаведених
приписів чинного законодавства, сума
інфляційних втрат за період з 19.12.13 по
24.07.14 включно складає 3337,75 грн., сума
відсотків річних - 493,26 грн.

У зв'язку з цим оскаржуване рішення має
бути змінене також і в частині
вирішення питання щодо зустрічних
позовних вимог, які мають бути
задоволені не повністю (як зазначено в
оскаржуваному рішенні), а частково, а
саме - суми інфляційних втрат та
відсотків річних підлягають зменшенню
до 3337,75 грн. та 493,26 грн. відповідно.
Згідно з приписами ст.49 ГПК України,
стягнута місцевим господарським судом
сума витрат зі сплати судового збору
1827,00 грн. також підлягає зменшенню -
пропорційно розміру задоволених
зустрічних позовних вимог - до 1749,15 грн.
Крім того, у п.4 резолютивної частини
рішення замість слів «судового збору»
має бути зазначено «витрат зі сплати
судового збору за подання зустрічної
позовної заяви» - з метою приведення
даного формулювання у відповідність до
змісту ст.49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті
103, пунктами 1 та 3 частини 1 статті 104,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний
ощадний банк України" в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк"задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ТОВ "Водоторгприлад"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 11.09.14 у справі №920/1119/14
змінити, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції:

« 1. Первісний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Водоторгприлад" (провулок Сковороди,
буд. 1, м. Охтирка, Сумська область, 42700,
код 31641315) на користь Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
територіально відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії - Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк" (вул. Горького, 32, м. Суми,
40004, код 09337356) 25921,24 грн. боргу, 3547,48 грн.
інфляційних втрат, 2440,57 грн. 3% річних, 1827
грн. витрат зі сплати судового збору за
подання позовної заяви.

3. Зустрічний позов задовольнити
частково.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
територіально відокремленого
безбалансового відділення №10018/050
філії - Сумського обласного управління
АТ "Ощадбанк" (вул. Горького, 32, м. Суми,
40004, код 09337356) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Водоторгприлад" (провулок Сковороди,
буд. 1, м. Охтирка, Сумська область, 42700,
код 31641315) 5431,99 грн. відсотків за
користування коштами, 3337,75 грн.
інфляційних втрат, 493,26 грн. 3% річних,
1749,15 грн. витрат зі сплати судового
збору за подання зустрічної позовної
заяви.»

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 15.12.14

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Шевель О. В.