ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р. Справа № 6/288-19/104

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Масловський А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: відкритого акціонерного
товариства "Селянський комерційний
банк "Дністер", в особі
Івано-Франківської філії відкритого
акціонерного товариства "Селянський
комерційний банк "Дністер", вул.
Незалежності,93а, м.Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Галицька", вул. Василіянок, 22,
м.Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 10164,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: представники не
з"явилися,

від відповідача: 1. Мислюк В.І. -
комерційний директор товариства,
(довіреність №01/2014

від 03.02.14.),

2. Матейко П.Б. - юрисконсульт,
(довіреність №14/2014 від 08.10.14).

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
"Селянський комерційний банк "Дністер"
в особі Івано-Франківської філії
відкритого акціонерного товариства
"Селянський комерційний банк "Дністер"
звернулось в суд із позовом до
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Галицька" про
стягнення 26266,66 грн.

08.11.05 позивач подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог
вих.№01/1116 від 07.11.05 (вх.№883 від 08.11.05) та
просив суд стягнути з відповідача
6606,04 грн. основної заборгованості,
1004,83 грн. - відсотки за користування
кредитами та 2553,76 грн. - пені.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що зменшення
позовних вимог є правом позивача та не
порушує процесуальних прав
відповідача, то суд розглядає
позов згідно заяви про зменшення
розміру позовних вимог вих.№01/1116 від
07.11.05.

Ухвалою господарського суду від 01.11.11
провадження у справі зупинено до
закінчення провадження у кримінальній
справі №1-99 про обвинувачення
Вихованця Р.М., Пителя В.В., Коваля А.Я.,
Белінського І.П., Шияна Р.В., Васильченка
С.М. за ст. 209 ч.3 ст.222, ст.358, ст.364 КК
України та набрання вироку у даній
справі законної сили.

Ухвалою від 17.10.14 судом поновлено
провадження у справі.

Позивач своїм конституційним правом на
захист прав і охоронюваних законом
інтересів не скористався, явки
уповноваженого представника в судові
засідання не забезпечив, вимоги ухвал
суду не виконав, про дату, час та місце
проведення судового засідання
належним чином повідомлений, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення № 15374 від
28.11.14.

Частиною 3 статті 22 ГПК України
встановлено обов"язок сторін
добросовісно користуватися належними
їм процесуальним правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Крім того, згідно з пунктом 3.9.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України 26.12.2011 N 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення позивача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду
щодо розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив, з підстав викладених у
відзиві на позов вих.№1620 від 28.11.14
(вх.№19901/14 від 12.12.14) та зазначив, що
кримінальну справу №1-99 про
обвинувачення Вихованця Р.М., Пителя
В.В., Коваля А.Я., Белінського І.П., Шияна
Р.В., Васильченка С.М. за ст. 209 ч.3 ст.222,
ст.358, ст.364 КК України закрито
постановою Галицького районного суду
від 07.05.2014 року, фігурантів
кримінальної справи (Вихованець Р.М.,
Пителя В.В.) звільнено від
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності. Вказав,
що при вирішенні даної кримінальної
справи судом встановлено, що упродовж
2002-2004 років організована злочинна
група заволоділа шахрайським шляхом, з
використанням підроблених документів,
кредитними коштами, зокрема, ВАТ АКБ
"Західбудгазбанк". А також ствердив, що
встановлені по кримінальній справі
факти є навмисними діями
страхувальників з якими укладено
договори страхування і їхні дії були
спрямовані на настання страхового
випадку, ще на етапі отримання кредиту.
Вказане, на думку відповідача, тягне за
собою право страховика відмовитися від
здійснення страхової виплати. З огляду
на вказане, відповідач просив суд в
позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

Предметом позову в даній справі є
матеріально правова вимога відкритого
акціонерного товариства "Селянський
комерційний банк "Дністер" в особі
Івано-Франківської філії відкритого
акціонерного товариства "Селянський
комерційний банк "Дністер" як
правонаступника ВАТ АКБ
"Західбудгазбанк" до приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Галицька" про стягнення 10164,63
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем укладено договір
добровільного страхування ризику
неповернення грошового кредиту від
04.02.03, відповідно до якого приватне
акціонерне товариство страхова
компанія "Галицька" взяла на себе ризик
страхувальника - Пителя В.В. по
кредитному договору №1 від 04.02.03. Згідно
вказаного кредитного договору, ВАТ АКБ
"Західбудгазбанк" надав страхувальнику
(позичальнику) споживчий кредит на
придбання товарів народного
споживання в сумі 4038,00грн., а
позичальник зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом, згідно
графіка та сплачувати відсотки за
користування кредитом.

07.03.03 приватним акціонерним
товариством страхова компанія
"Галицька" укладено договір
добровільного страхування ризику
неповернення грошового кредиту,
відповідно до якого відповідач взяв на
себе ризик страхувальника - Вихованця
Р.М. по кредитному договору №06 від 07.03.03.
Згідно вказаного кредитного договору
ВАТ АКБ "Західбудгазбанк" надав
страхувальнику (позичальнику)
споживчий кредит на придбання товарів
народного споживання в сумі 9072,05грн., а
позичальник зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом, згідно
графіка та сплачувати відсотки за
користування кредитом.

Предметом вказаних договірів є захист
майнових інтересів бенефіціара
(позивача), зв'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
договірних зобов'язань по сплаті
платежів, відповідно до кредитних
договорів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
страхування", cтрахування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються
шляхом сплати фізичними
особами та юридичними особами
страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст.979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Статтею 991 Цивільного кодексу України
встановлено, що страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі:1) навмисних дій
страхувальника або особи, на користь
якої укладено договір страхування,
якщо вони були спрямовані на настання
страхового випадку, крім дій,
пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;2)
вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;3)
подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку; 4) одержання
страхувальником повного відшкодування
збитків за договором майнового
страхування від особи, яка їх завдала;5)
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків;6) наявності інших
підстав, встановлених законом.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
страхування", підставою для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування є,
зокрема: навмисні дії страхувальника
або особи, на користь якої укладено
договір страхування, спрямовані на
настання страхового випадку. Зазначена
норма не поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського
чи службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено
договір страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України та вчинення
страхувальником - фізичною особою або
іншою особою, на користь якої укладено
договір страхування, умисного злочину,
що призвів до страхового випадку.

07.05.14 Галицьким районним судом
прийнято постанову про обвинувачення
Вихованця Романа Михайловича та
постанову про обвинувачення Пителя
Володимира Васильовича, відповідно до
яких кримінальні справи закрито та
обвинувачених звільнено від
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності.

У вказаних постановах судом
встановлено, що страхувальниками було
вчинено ряд протиправних діянь, які
призвели до настання страхового
випадку. Зокрема, як зазначається в
постановах, використовувались
підроблені документи, вносились
неправдиві дані про місце роботи та
середньомісячну заробітну плату.

Згідно повідомлення Галицького
районного суду за підписом голови суду
№8568/14-вих. від 02.10.14 (вх.№15384/14 від 06.10.14)
постанови Галицького районного суду
про обвинувачення Вихованця Романа
Михайловича та Пителя Володимира
Васильовича від 07.05.14 набрали
законної сили 15.05.14.

Закон України "Про судоустрій і статус
суддів" у ст. 13 встановлює, що судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом. У цьому аспекті
преюдиціальність судових рішень для
господарських судів установлено ст. 35
ГПК України.

Згідно вищезазначеної статті, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Таким чином, в спірному випадку має
місце доведене судом протиправне
діяння страхувальників, які були
спрямовані для настання страхового
випадку, що тягне за собою право
страховика відмовитися від здійснення
страхової виплати.

Згідно зі ст. 32 ГПК доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Вказаною нормою
обов'язок доказування покладений на
сторони процесу. Доказування полягає у
поданні доказів сторонами та доведенні
їх переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача 10164,63 грн. заборгованості
згідно договорів добровільного
страхування ризику неповернення
грошового кредиту.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК
України залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, ст.ст. 979, 991 ЦК України,
Законом України "Про страхування",
керуючись ст.22, 32, 33, 43, 49, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відкритого акціонерного
товариства "Селянський комерційний
банк "Дністер" в особі
Івано-Франківської філії відкритого
акціонерного товариства "Селянський
комерційний банк "Дністер" до
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Галицька" про
стягнення 10164,63 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Максимів Т. В. 22.12.14