КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 911/2448/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Самсіна Р.І.

секретар судового засідання
Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Грищенко О.М. -
довіреність б/н від 02.06.14 року;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: Галашевський О.М. -
довіреність № 1 від 26.09.14 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

на рішення Господарського суду
Київської області від 02.09.2014 року

у справі № 911/2448/14 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
Трейдсервісгруп";

до відповідача 2: Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Новоселиця"

про стягнення 23326,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС",
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
та Приватного сільськогосподарського
підприємства "Новоселиця" про
солідарне стягнення з відповідачів
23326,65 грн., з яких: 15185,54 грн. пені, 2553,40
грн. 3% річних та 5587,71 грн. інфляційних
втрат, нарахованих внаслідок
неналежного виконання відповідачем 2
своїх грошових зобов'язань за
договором № 37-08-2008 від 28.08.2008 року.

Рішенням господарського суду
Київської області від 02.09.2014 року у
справі № 911/2448/14 (суддя Ярема В.А.) було
повністю відмовлено у задоволені
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
рішення суду першої інстанції є
необ'єктивним через невідповідність
висновкам, фактичним обставинам, що
мали місце у сторін, дійсним матеріалам
справи та чинному законодавству
України та прийнято з порушенням норм
процесуального права.

Також апелянт в апеляційній скарзі
зазначає, що узгоджуючи умови договору
№37-08-2008 купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 28.09.2008
року, скаржник вважає, що сторони
пунктом 8.3 цього договору передбачили
подію, після настання якої починається
перебіг строку позовної давності, а
саме повне виконання сторонами
договірних зобов'язань.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І.,
Скрипка І.М., апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 03.12.2014
року.

Відповідач 2, згідно з поданим до суду
20.11.2014 року відзивом, просить відмовити
у задоволенні апеляційної скарги в
повному обсязі та рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач 1, згідно з поданим до суду
24.11.2014 року відзивом, просить
розглянути справу без участі
представника.

Позивач, згідно з поданим до суду 24.11.2014
року відзивом, просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги в
повному обсязі та рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач 1 до судового засідання, що
відбулось 03.12.2014 року, не з'явився, був
належним чином повідомлен про дату, час
та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
року Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників відповідача 1 не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними у справі
матеріалами, та, за таких обставин,
розгляд справи за відсутності
відповідача 1 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

28.08.2008 року між ТОВ "Тридента агро"
(продавець) та ПСП "Новоселиця"
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу №37-08-2008 (договір), предметом
якого є товар, який належить продавцю
на момент укладення договору або буде
набутий продавцем у майбутньому.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
ціна товару вказується в додатках. Ціна
товару розрахована по міжбанківському
курсу відповідної іноземної валюти
згідно з додатком № 1 до української
гривні на дату підписання цього
договору. Ціна оплати визначається
міжбанківським курсом на день
здійснення оплати по даному договору.

Відповідно до додатку № 1, на день
підписання сторонами договору
купівлі-продажу № 37-08-2008 від 28.08.2008 року
курс долара США на міжбанківській
валютній біржі становив 4,85 грн./дол.США.

Також, відповідно до цього додатку у
випадку якщо курс долара США на день
оплати вище, ніж курс долара на день
підписання договору сторонами, для
визначення суми, яка підлягає оплаті,
використовують наступну формулу:
S=(A1/А2)*B, де S - ціна на момент проплати, B -
ціна на момент підписання, А2 - курс
долара США до гривні на день підписання
договору, А1- курс (міжбанківська
валютна біржа) долара США до гривні на
день перерахування коштів.

На виконання умов означеного договору
продавцем було передано покупцю товар
загальною вартістю 38748,06 грн. згідно
видаткової накладної №РН-ЖИ00076 від
29.08.2008 року.

В рахунок оплати вартості поставленого
товару, зокрема, за вказаною накладною,
між ТОВ "Тридента агро" та ПСП
"Новоселиця" відбулось зарахування
зустрічних однорідних вимог шляхом
укладення 12.12.2008 року угоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

24.01.2011 року між ТОВ "Тридента Агро"
(первісний кредитор) та ФОП Грищенком
О.М. (новий кредитор) було укладено
угоду №101-TA про заміну кредитора у
зобов'язанні, відповідно до якої
первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання ПСП
"Новоселиця" зобов'язання щодо сплати
курсової різниці, пені, 3% річних,
інфляційних втрат, штрафу, набуте
первісним кредитором на підставі
договору купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу №37-08-2008
від 28.08.2008 року у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання щодо
оплати отриманого товару, а новий
кредитор компенсує вартість
переданого зобов'язання відповідно до
умов даної угоди.

02.07.2012 року між ФОП Грищенком О.М.
(первісний кредитор) та ТОВ "Компанія
"НІКО-ТАЙС" (новий кредитор) було
укладено угоду №21/07-12 про заміну
кредитора у зобов'язанні, з якої
вбачається, що первісний кредитор
відступає новому кредитору
зобов'язання щодо сплати ПСП
"Новоселиця" розміру курсової різниці,
пені, 3% річних, інфляційних втрат,
штрафу, набутих первісним кредитором
на підставі договору №37-08-2008 від 28.08.2008
року та згідно з угодою №101-ТА від 24.01.2011
року, у зв'язку з неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно договору №37-08-2008 від 28.08.2008 року.

Згідно з п. 2.1 угоди вартість
зобов'язання, що відступається за даною
угодою, становить 31517,67 грн., що є
загальною сумою (розміром) курсової
різниці, пені, 3% річних, інфляційних
втрат, штрафу, котрі нараховані
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період з
16.10.2008 року до 12.12.2008 року.

Крім того, 30.07.2012 року між ТОВ "Компанія
"НІКО-ТАЙС" (кредитор) та ТОВ "ПК
Трейдсервісгруп" (поручитель) укладено
договір поруки №30-07-2012-12, відповідно до
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання ПСП
"Новоселиця" обв'язку щодо сплати пені,
3% річних та інфляційних втрат у зв'язку
з неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язань за договором №37-08-2008 від
28.08.2008 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є солідарне стягнення з
відповідача 2, як боржника, та
відповідача 1, як поручителя, 23326,65 грн.,
з яких: 15185,54 грн. пені, нарахованої з
13.12.2008 року по 23.01.2013 рік на 20772,16 грн.
заборгованості; 2553,40 грн. 3% річних,
нарахованих з 13.12.2008 року по 23.01.2013 рік
на 20772,16 грн. заборгованості; 5587,71 грн.
інфляційних втрат, нарахованих з
грудня 2008 року по грудень 2012 року на
20772,16 грн. заборгованості.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
остаточні розрахунки за договором
№37-08-2008 від 28.08.2008 року були проведені
без врахування курсових коливань, що
існували на день платежу (проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог), 29.11.2012 року ТОВ "Компанія
"НІКО-ТАЙС", як новий кредитор,
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до ПСП
"Новоселиця" та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп"
про стягнення 31517,67 грн., з яких: 20772,16
грн. курсової різниці за договором
№37-08-2008 від 28.08.2008 року, розрахованої у
відповідності до офіційного курсу дол.
США до гривні станом на 12.12.2008 року (7,45
грн.), 1422,88 грн. пені, 7749,62 грн. штрафу, 178,08
грн. 3% річних та 1394,93 грн. інфляційних
втрат, нарахованих на 38748,06 грн.
заборгованості за договором.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.12.2012 року у
справі №20/086-12, яке набрало законної
сили, у відповідності до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, 09.01.2013 року, заявлені позовні
вимоги задоволено у повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідач 2, як
покупець за договором №37-08-2008 від 28.08.2008
року, свої договірні зобов'язання в
частині сплати 20772,16 грн.
заборгованості (курсової різниці) за
означеним договором та присудженої до
стягнення рішенням господарського
суду Київської області від 24.12.2012 року у
справі №20/086-12 не виконав, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений законом чи договором
строк, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692, Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно пункту 5.3 договору передбачено,
що 100% вартості товару оплачується
покупцем в строк до 15.10.2008 року без
виставлення рахунків.

В силу положень додатку №1 до договору,
сума у гривнях, що підлягає сплаті
покупцем на виконання ним зобов'язань
по договору визначається шляхом
множення грошового еквіваленту
вартості товару на офіційний курс
гривні до дол. США, який буде
встановлений Національним банком
України на день фактичної оплати
вартості товару покупцем.

Крім того, приписами п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514
Цивільного кодексу України
встановлено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони вільні в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
врахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, підписання відповідачем 2
накладної №РН-ЖИ00076 від 29.08.2008 року про
отримання товару вартістю 38748,06 грн., у
відповідності до вимог договору
№37-08-2008 від 28.08.2008 року, породжує в
останнього обов'язок щодо остаточної
оплати такого товару до 15.10.2008 року з
урахуванням курсових коливань.

При цьому, судом враховано, що
існування у відповідача 2 обов'язку по
сплаті 20772,16 грн. курсової різниці за
договором №37-08-2008 від 28.08.2008 року на
користь позивача, як нового кредитора,
преюдиційно встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 24.12.2012 року у справі №20/086-12, а тому, в
силу вимог ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, не
підлягає доведенню повторно.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Дана норма
кореспондує з приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554,
Цивільним кодексом України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено,
що у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутись із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

В порушення наведених законодавчих та
договірних положень відповідач 2
заборгованість за договором №37-08-2008
від 28.08.2008 року, а саме 20772,16 грн.
курсової різниці за період з 13.12.2008 року
по 23.01.2013 року не оплатив, що свідчить
про підставність вимоги про солідарне
стягнення з відповідача 2, як боржника,
та відповідача 1, як поручителя, пені, 3%
річних та інфляційних втрат за
порушення договірних зобов'язань.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Водночас, у відзиві на позовну заяву
відповідачем 2 було заявлено про
застосування наслідків пропущення
строків позовної давності для захисту
порушеного права, передбачених ст. 267
Цивільного кодексу України.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність, відповідно
до ст. 256 Цивільного кодексу України
встановлюється тривалістю у три роки.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності. Позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

З огляду наведених нормативних
приписів, а також враховуючи
проведення відповідачем 2 розрахунків
за договором №37-08-2008 від 28.08.2008 року
шляхом укладення 12.12.2008 року угоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, що свідчить про визнання
останнім боргу, суд дійшов висновку, що
строк позовної давності щодо вимоги
про стягнення 20772,16 грн. курсової
різниці за спірним договором почався
13.12.2008 року і тривав до 14.12.2011 року
відповідно.

Водночас, з позовною заявою про
стягнення 20772,16 грн. курсової різниці за
спірним договором позивач звернувся до
господарського суду Київської області
лише 29.11.2012 року, що підтверджується
інформацією, яка міститься у ПО
"Діловодство спеціалізованого суду",
тобто після спливу встановленого ст. 257
Цивільного кодексу України
трьохрічного строку позовної давності.
При цьому, судом встановлено, що в
рамках справи №20/086-12 жодним із
відповідачів не було заявлено про
застосування позовної давності, що
унеможливило застосування
господарським судом Київської області
наслідків спливу строків позовної
давності для захисту порушеного права,
передбачених ст.ст. 267, 266 Цивільного
кодексу України, позивач в силу вимог ч.
3 ст. 267 Цивільного кодексу України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267, ст. 266 Цивільного
кодексу України унормовано, що сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Пунктом 5.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
передбачено, що зі спливом позовної
давності за вимогою про повернення або
сплату коштів спливає й позовна
давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
Цивільного кодексу України, і сум
інфляційних нарахувань згідно з тією ж
статтею 625 Цивільного кодексу України
(незалежно від періоду часу, за який
обчислено відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань,оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

Отже, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
сплив позовної давності до вимоги про
стягнення 20772,16 грн. курсової різниці,
як основної вимоги, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог про стягнення 15185,54 грн. пені, 2553,40
грн. 3% річних та 5587,71 грн. інфляційних
втрат, нарахованих на 20772,16 грн.
заборгованості, які за своєю правовою
природою є похідними від основної
вимоги та за якими, в силу вимог ст. 266
Цивільного кодексу України, позовна
давність також вважається такою, що
спливла.

Суд першої інстанції вірно врахував, та
з цього ж приводу колегія суддів доводи
апелянта до уваги не приймає, виходячи
з того, що положення п. 8.3 договору
№37-08-2008 від 28.08.2008 року про збільшення
строку позовної давності щодо
стягнення штрафних санкцій до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором не спростовують вимог
ст. 266 Цивільного кодексу України про
те, що зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги.

Виходячи з викладеного позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
є необґрунтованими та такими у
задоволені яких судом першої інстанції
вірно відмовлено.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду Київської області
від 02.09.2014 року у справі № 911/2448/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС", викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" на рішення господарського
суду Київської області від 02.09.2014 року у
справі № 911/2448/14 є необґрунтованою та
такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" на рішення господарського
суду Київської області від 02.09.2014 року у
справі № 911/2448/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області у справі № 911/2448/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2448/14 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
І.М. Скрипка

Р.І. Самсін