ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 923/591/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука П.А.

Стратієнко Л.В. (доповідач)за участі
представників: позивачів:
відповідачів: прокуратури: третьої
особи: не з'явилися ОСОБА_3 ОСОБА_4 не
з'явивсярозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від 09
вересня 2014 рокуу справі№ 923/591/14за
позовомпрокурора м. Херсона в
інтересах держави в особі Херсонської
міської ради, управління освіти
Херсонської міської радидофізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, управління
комунальної власності Херсонської
міської ради3-тя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивачівХерсонське міське
управління Головного управління
Держсанепідемслужби у Херсонській
області Державної
санітарно-епідеміологічної служби
Українипро визнання недійсним
договору та зобов'язання повернути
нежитлові приміщення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 р. прокурор в інтересах
держави звернувся до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
управління комунальної власності
Херсонської міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів - Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідемслужби у
Херсонській області Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, про визнання укладеного між
управлінням комунальної власності
Херсонської міської ради та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, недійсним
договору оренди комунального майна
міської територіальної громади № 1634
від 04.03.2013 та просив зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_5 повернути
Херсонській міській раді нежитлове
приміщення першого поверху
Херсонської загальноосвітньої школи
I-II ступенів з вивченням мов
національних меншин № 16 Херсонської
міської ради, загальною площею 4 кв.м,
вартістю 9 856,80 грн.

Рішенням Господарського суду
Херсонської області від 11.07.2014 (суддя -
Ємленінова З.І.) у задоволені позову
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014
(головуючий - Таран С.В., судді - Величко
Т.А., Ярош А.І.) рішення Господарського
суду Херсонської області від 11.07.2014
скасовано, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
комунального майна міської
територіальної громади № 1634 від 04.03.2013,
укладений між управлінням комунальної
власності Херсонської міської ради та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_5 повернути
Херсонській міській раді нежитлове
приміщення першого поверху
Херсонської загальноосвітньої школи
І-ІІ ступенів з вивченням мов
національних меншин № 16 Херсонської
міської ради, загальною площею 4 кв.м,
вартістю 9 856,80 грн.

Стягнуто з відповідачів в дохід
Державного бюджету України судові
витрати.

В касаційній скарзі відповідач - ФОП
ОСОБА_5., посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
09.09.2014, залишивши в силі рішення
Господарського суду Херсонської
області від 11.07.2014.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, прокурора, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судами, нежитлове
приміщення першого поверху будинку
АДРЕСА_1 загальноосвітньої школи І-ІІ
ступенів № 16 з вивченням мов
національних меншин Херсонської
міської ради, загальною площею 4,0 кв.м
було вирішено передати в оренду ФОП
ОСОБА_5 для розміщення пункту
ксерокопіювання, що підтверджується
протоколом засідання постійно діючої
комісії з питань оренди об'єктів
комунальної власності Херсонської
міської територіальної громади № 59 від
11.02.2013.

04.03.2013 між управлінням комунальної
власності Херсонської міської ради
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар)
було укладено договір оренди
комунального майна міської
територіальної громади № 1634, за
умовами якого орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування нежитлове приміщення
першого поверху будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 4,0 кв.м для розміщення
пункту ксерокопіювання.

Відповідно до п. 11.1. договору він діє з
04.03.2013 по 31.01.2016.

Факт передачі майна в користування ФОП
ОСОБА_5 підтверджується актом
приймання-передачі від 01.03.2013.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий господарський суд виходив з
того, що прокурором не було доведено, що
частина орендованого приміщення ФОП
ОСОБА_5 є комунальною власністю, а також
те, що це порушує якимось чином
здійснення навчально-виховного
процесу, а отже прийшов до висновку про
відсутність підстав для визнання
договору недійсним та повернення
приміщення Херсонській міській раді.

Проте, до таких висновків місцевий
господарський суд дійшов внаслідок
порушення вимог ст. 43 ГПК України щодо
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження всіх обставин справи в їх
сукупності та неправильного
застосування норм матеріального права,
що регулюють спірні відносини.

Із змісту довідки Херсонської
загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
№ 16 із вивченням мов національних
меншин Херсонської міської ради №
01-24/115 від 10.06.2014 вбачається, що
приміщення, яке здається в оренду ФОП
ОСОБА_5 належить до приміщення школи.

Згідно з п. 1.2. статуту Херсонської
загальноосвітньої школи,
затвердженого наказом начальника
Управління освіти Херсонської міської
ради № 187 від 29.04.2014 та зареєстрованого
державним реєстратором 26.05.2014,
власником школи є Херсонська міська
рада.

Відповідно до п. 6.2 Положення про
управління освіти Херсонської міської
ради, затвердженого рішенням
Херсонської міської ради № 336 від
26.08.2011, кошти, майно, споруди та земельні
ділянки, що використовуються
закладами, установами освіти, є
власністю територіальної громади
міста та надані їм в оперативне
управління, знаходяться на балансі
управління освіти.

Факт перебування об'єкту оренди на
балансі Управління освіти Херсонської
міської ради підтверджується
інвентарною карткою, технічним
паспортом (а.с. 3-7, т. 2).

Як встановлено апеляційним судом та
вбачається із матеріалів справи, об'єкт
оренди розміщений на земельній
ділянці, право постійного користування
якою на підставі державного акту серії
ЯЯ № 327637 від 23.09.2005 належить Управлінню
освіти виконавчого комітету
Херсонської міської ради (а.с.180-182, т. 1).

Отже, висновок місцевого суду про те, що
спірне приміщення не є комунальною
власністю є безпідставним та
спростовується наявними у матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Першою - третьою та п'ятою частинами ст.
203 ЦК України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про освіту" навчальні заклади, що
засновані на загальнодержавній або
комунальній власності, мають статус
державного навчального закладу.

За умовами ч. 5 ст. 63 Закону України "Про
освіту" об'єкти освіти і науки, що
фінансуються з бюджету, а також
підрозділи, технологічно пов'язані з
навчальним та науковим процесом, не
підлягають приватизації,
перепрофілюванню або використанню не
за призначенням.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних
правил і норм влаштування, утримання
загальноосвітніх навчальних закладів
та організації навчально-виховного
процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду
території, будівель, приміщень,
обладнання підприємствам, установам,
організаціям іншим юридичним та
фізичним особам для використання, що не
пов'язано з навчально-виховним
процесом, не дозволяється. Ці норми
затверджені постановою Головного
державного санітарного лікаря України
№ 63 від 14.08.2001 та розповсюджуються на
загальноосвітні навчальні заклади І,
І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані
школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії,
ліцеї, колегіуми, які проектуються,
будуються, реконструюються та ті, що
функціонують незалежно від типу, форм
власності та підпорядкованості.

Таким чином, апеляційний господарський
суд прийшов до правильного висновку, що
приміщення загальноосвітньої школи I-II
ступенів № 16 було надано в оренду для
здійснення підприємницької діяльності
відповідача і ця діяльність не
пов'язана з навчально-виховним
процесом, а отже договір № 1634 від 04.03.2013
суперечить вимогам чинного
законодавства, а саме вимогам ст. 63
Закону України "Про освіту" та згідно зі
ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України є
недійсним.

Також суд апеляційної інстанції
правильно задовольнив вимоги
прокурора в частині зобов'язання
відповідача - ФОП ОСОБА_5 повернути
об'єкт оренди Херсонській міській раді.

Отже, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано скасував рішення
місцевого господарського суду, як таке,
що не відповідає обставинам справи, та
постановлене внаслідок неправильного
застосування норм матеріального права,
і правомірно задовольнив позовні
вимоги.

Щодо доводів відповідача - ФОП ОСОБА_5 в
касаційній скарзі про те, що договір
був укладений на підставі рішення
територіальної громади міста Херсона,
що підтверджується протоколом
постійно діючої комісії з питань
оренди об'єктів комунальної власності
Херсонської міської територіальної
громади № 59 від 11.02.2013, яке ніким не
оскаржувалося, а тому відсутні підстав
для визнання договору недійсним, то
слід зазначити таке.

Приміщення, передане в оренду за
оспорюваним правочином, є власністю
територіальної громади (комунальна
власність). Від імені територіальної
громади діють органи, уповноважені
законом, шляхом прийняття відповідних
актів, а тому рішення, на яке вказує
скаржник, є формою волевиявлення
органу місцевого самоврядування.
Оспорення правочину у даному випадку
не пов'язується з правомочністю органу
місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 203 ЦК
України) і за наявності інших правових
підстав для визнання правочину
недійним не створює наслідків його
дійсності.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування касаційної скарги
матеріалами справи не підтверджуються,
спростовуються висновком апеляційного
суду та не доведені відповідно до вимог
ст. 33 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 09
вересня 2014 року у справі за № 923/591/14 -
без змін.

Головуючий, суддя М.Остапенко Суддя
П.Гончарук Суддя
Л.Стратієнко