м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп»
тертя особа, яка не заявляє самостійних
вимог предмет спору на стороні
позивача - Фонд державного майна
України по Київській області
про стягнення 20 992, 67 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Білик І.П.
від відповідача: Залевський К.С.
від третьої особи: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп» про
стягнення заборгованості договором
оренди нерухомого майна № 02.1.2-14/24-17 від
01.06.2010 р. у розмірі 17 371, 00 грн., а також 1
169, 88 грн. - пені, 160, 59 грн. - 3 % річних, 553,30
грн. - інфляційних втрат та 1 737, 17 грн. -
штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань перед позивачем
за вищевказаним договором щодо оплати
оренди нерухомого майна.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 05.11.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представник відповідача проти позову
заперечив, однак письмового відзив в
порядку ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України не
Представник третьої особи на виклик
суду не з'явився, про поважні причини
неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
процесу, оригінали яких оглянуто у
судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.12.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2010 р. між Державним підприємством
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп» та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Київській
області укладено договір оренди №
02.1.2.-14/24-17, за умовами якого третя особа
зобов'язалась передати, а відповідач -
прийняти у строкове платне
користування терасу до ресторану
«Ольга» біля готелю «Бориспіль»
загальною площею 72, 40 кв.м., що
знаходиться на балансі позивача та
розмішена за адресою: 08307, Київська обл.,
м. Бориспіль, аеропорт.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору
оплата здійснюється відповідачем з
дати підписання між ним та третьою
особою акту приймання-передачі майна в
оренду і припиняється з дати
фактичного звільнення відповідачем
майна. Орендна плата визначається за
результатами конкурсу за базовий
місяць розрахунку орендної плати та
становить 4 550, 00 грн.

Орендна плата, відповідно до п. 3.7.
договору, перерахована несвоєчасно або
не в повному обсязі стягується до
бюджету та балансоутримувачу з
нарахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожен день прострочення, включаючи
день оплати.

Відповідно до п.п. 3.5., 3.11. договору
орендна плата перераховується
відповідачем до державного бюджету та
балансоутримувачу у співвідношенні 70 %
до 30 % щомісяця, не пізніше 15-го числа
місяця згідно з рахунком - фактурою
балансоутримувача. У разі, якщо на дату
сплати орендної плати, заборгованість
відповідача становить не менше, ніж три
місяці, відповідач сплачує штраф у
розмірі 10 % від суми заборгованості.

Договір, відповідно до п. 14.1., укладено
строком на два роки 114 днів, що діє з
01.06.2010 р. до 23.09.2012 р. включно та підлягає
пролонгації на той самий строк та на
тих же умовах - у разі відсутності
заперечень сторін.

01.06.2010 р. Державним підприємством
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп» та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Київській
області підписано акт
приймання-передачі орендованого майна
- терасу до ресторану «Ольга» біля
готелю «Бориспіль» загальною площею 72,
40 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи,
рахунки на оплату оренди майна за
договором № 02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010 р.
отримані бухгалтером Товариства з
обмеженою відповідальністю «Діп Груп».

18.07.2014 р. позивач звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп» з
претензією № 35-28/5-85 від 17.07.2014 р. про
стягнення заборгованості з орендної
плати за договором № 02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010
р. за період з лютого до травня 2014 року у
розмірі 11 343, 35 грн.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказану претензію або
перерахування зазначених коштів
матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо сплати
Державному підприємству «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» 30 % від орендної
плати за договором № 02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010
р. за період з лютого до липня 2014 року, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 17 371, 73 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору та встановлюються письмовими і
речовими доказами, висновками судових
експертів, а також поясненнями
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного
кодексу України предметом договору
найму може бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Згідно з ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу
України право передання майна у найм
має власник речі або особа, якій
належать майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 02.1.2-14/24-17 від
01.06.2010 р., суд дійшов висновку, що строк
оплати оренди майна за період з лютого
до липня 2014 року є таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Представник відповідача, присутній у
судовому засіданні, заперечень
стосовно користування орендованим
майном не навів, заявлені до нього
вимоги не спростував, доказів
наявності об'єктивних причин
неможливості виконання договірних
зобов'язань не надав.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог позивача про стягнення
заборгованості за договором № 02.1.2-14/24-17
від 01.06.2010 р. у розмірі 17 371, 73 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача 1 169, 88 грн. -
пені, 160, 59 грн. - 3 % річних, 553,30 грн. -
інфляційних втрат та 1 737, 17 грн. - штрафу.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В той же час, за умовами договору №
02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010 р. з прострочення
внесення орендної плати пеня
нараховується за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, оскільки відповідачем допущено
порушення встановленого договором №
02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010 р. строку внесення
орендної плати, приймаючи до уваги що
відповідачем не надано суду доказів
вжиття заходів для уникнення порушення
умов договору, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача за період з
16.03.2014 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 22.09.2014 р. (дата визначна
позивачем самостійно) за кожним
платежем окремо, розмір пені становить
169, 88 грн., 3 % річних - 160, 59 грн.,
інфляційні втрати - 553, 30 грн.

Заявлені позивачем до стягнення суми
пені, 3 % річних, та інфляційних втрат не
перевищують суми, розраховані судом, у
зв'язку з чим суд вважає вимоги
позивача в цій частині обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає правомірними
вимоги позивача про стягнення штрафу у
розмірі 1 737, 17 грн., що передбачено п. 3.11.
договору № 02.1.2-14/24-17 від 01.06.2010 р.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позову та
про його задоволення в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діп Груп» (01011, м.
Київ, Печерський узвіз, 19, ), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» (08307, Київська обл., м.
Бориспіль, Міжнародний аеропорт
«Бориспіль», )
заборгованість у розмірі 17 371, 00
(сімнадцять тисяч триста сімдесят одна
грн. 00 коп.) грн., 1 169, 88 (одна тисяча сто
шістдесят дев'ять грн. 88 коп.) грн. - пені,
160, 59 (сто шістдесят грн. 59 коп.) грн. - 3 %
річних, 553, 30 (п'ятсот п'ятдесят три грн. 30
коп.) грн. - інфляційних втрат, 1 737, 17
(одна тисяча сімсот сімдесят три грн. 17
коп.) грн. - штрафу та 1 827, 00 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної силі.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено: 22.12.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.