ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р. Справа № 926/1475/14

За позовом прокурора м. Чернівці

до відповідачів:

1. Чернівецької міської ради

2. фізичної особи - підприємця
Істенюка Івана Дмитровича

треті особи на стороні позивача без
самостійних вимог на предмет спору:

ь Карча Борис Георгійович;

ь Грезлюк Паунел Несторович;

ь Дуган Елеонора Іванівна;

ь Базік Тетяна Петрівна;

ь Українець Владислав
Миколайович;

ь Баранецький Іван Федорович;

ь Верега Дмитро Ілліч;

ь Кулікова Ольга Дмитрівна;

ь Періус Олег Ігорович;

ь Мойсик Нестер Кас'янович;

ь Гамаль Володимир Павлович;

ь Коновальчук Олег Вікторович.

про визнання незаконним та скасування
рішень органу місцевого
самоврядування, визнання договору
недійсним та повернення земельної
ділянки площею 0,0108 га

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Чебан С. Ф.;

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - Волошина Т. Б.,
довіреність від 13.10.2014;

від третіх осіб - Тарновецький В. І. -
адвокат, Українець В. М.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор м. Чернівці
звернувся з позовом до Чернівецької
міської ради та 2. фізичної особи -
підприємця Істенюка Івана Дмитровича,
м. Чернівці, про:

1. визнання незаконним та
скасування пункту 1.4 рішення 24 сесії
Чернівецької міської ради VІ скликання
№ 525 від 31.05.2012 про надання дозволу
другому відповідачу на складання
проекту відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0120 га на умовах
договору земельного сервітуту для
обслуговування прибудови на вул.
Шкільній, 1 в м. Чернівцях;

2. визнання незаконним та
скасування пункту 6.1 рішення 27 сесії
Чернівецької міської ради VІ скликання
від 30.08.2012 № 599 «Про встановлення
земельних сервітутів на земельні
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради з цих питань» яким другому
відповідачу затверджено проект
відведення для встановлення меж
частини земельної ділянки за адресою:
м. Чернівці, вул. Шкільна, 1, площею 0,0108
га для укладання договору особистого
платного земельного сервітуту для
здійснення та обслуговування
прибудови терміном на 5 років;

3. визнання недійсним договору
встановлення земельного сервітуту від
28.09.2012 № 74, укладений між Чернівецькою
міською радою та фізичною особою -
підприємцем Істенюком Іваном
Дмитровичем;

4. повернення Чернівецькій міській
раді фізичною особою - підприємцем
Істенюком Іваном Дмитровичем
земельної ділянки розміром 0,0108 га в
місті Чернівці, вартістю 265758,84 грн.,
кадастровий номер :06:004:0094.

Позов мотивується тим, що зазначені
рішення першого відповідача
суперечать статтям 8, 26 та 98 Земельного
кодексу України, а також статтям 401 та 404
Цивільного кодексу України, що згідно з
частиною другою статті 144 Конституції
України, частиною третьою статті 152
Земельного кодексу України та частиною
десятою статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» є
підставою для визнання їх незаконними
у судовому порядку.

У зв'язку з тим, що на підставі вказаних
рішень укладено договір встановлення
земельного сервітуту № 74 від 28.09.2012, він
відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного
кодексу України, статей 20, 207
Господарського кодексу України та
статті 152 Земельного кодексу України
підлягає визнанню недійсним, а
земельна ділянка - поверненню першому
відповідачу.

Перший відповідач у своєму відзиві на
позовну заяву поклав вирішення спору
на розсуд суду відповідно до чинного
законодавства.

Другий відповідач проти позову
заперечує з підстав, викладених у його
письмовому відзиві на позов.

Треті особи підтримують позовні вимоги
прокурора.

Ухвалою від 05.11.2014 залучено ряд (12
фізичних осіб) третіх осіб на стороні
позивача без самостійних вимог на
предмет спору та відкладено розгляд
справи на 19.11.2014.

Ухвалою від 28.11.2014 за клопотанням
третіх осіб продовжено строк розгляду
спору до 15.12.2014, а розгляд справи
відкладено на 12.12.2014.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третіх осіб, розглянувши
матеріали справи, встановивши фактичні
обставини у справі, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та
оцінивши в сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

31.05.2012 24 сесією Чернівецької міської
ради VI скликання прийнято рішення № 525
«Про надання підприємцям дозволу на
реконструкцію, складання проектів
відведення земельних ділянок та
внесення змін до деяких рішень з цих
питань», пунктом 1.4 якого другому
відповідачу надано дозвіл на
реконструкцію власного нежилого
приміщення (магазин) загальною площею
646,50 м2 з прибудовою орієнтовною площею
0,0120 га на умовах договору земельного
сервітуту терміном на п'ять років для
обслуговування прибудови на вул.
Шкільній, 1 в м. Чернівцях.

Пунктом 6.1 рішення 27 сесії Чернівецької
міської ради VI скликання «Про
встановлення земельних сервітутів на
земельні ділянки та внесення змін до
рішень міської ради з цих питань» № 599
від 30.08.2012, затверджено другому
відповідачу проект відведення для
встановлення меж частини земельної
ділянки за адресою: вул. Шкільна, 1,
площею 0,0108 га для укладення договору
особистого платного земельного
сервітуту для здійснення та
обслуговування прибудови терміном на 5
років.

28.09.2012 між відповідачами укладено
договір встановлення земельного
сервітуту № 74, відповідно до умов якого
відносно земельної ділянки, площею 0,0108
га, кадастровий номер :66:004:0094, що
розташована в м. Чернівцях на вул.
Шкільній, 1, та відноситься до земель
житлової та громадської забудови з
цільовим призначенням: для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі
(код 03.07), в інтересах другого
відповідача встановлено сервітут на
право здійснення та обслуговування
прибудови, згідно з планом зовнішніх
меж земельної ділянки, із терміном дії
до 28.09.2017.

В пункті 3.1 договору сторони
передбачили, що річна плата за
земельний сервітут розрахована
відповідно до чинного законодавства у
вигляді орендної плати за рік в розмірі
11959,14 грн.

Наведені пункти зазначених рішень
Чернівецької міськради ухвалено з
порушенням вимог чинного
законодавства з наступних підстав.

Відповідно до статті 98 Земельного
кодексу України право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою.

Статтею 401 Цивільного кодексу України
встановлено, що право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Відповідно до статті 404 Цивільного
кодексу України, право користування
чужою земельною ділянкою або іншим
нерухомим майном полягає у можливості
проходу, проїзду через чужу земельну
ділянку, прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Отже, правом подавати вимогу на платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками)
наділений лише власник або
землекористувач земельної ділянки для
задоволення своїх потреб, які не можуть
бути задоволені іншим способом.

Разом з тим, з оскаржуваних рішень
видно, що земельна ділянка другому
відповідачеві була надана не для
усунення недоліків його земельної
ділянки, а з метою укладення договору
встановлення платного земельного
сервітуту для здійснення будівництва
прибудови до магазину для здійснення
комерційної діяльності на земельній
ділянці, яка належить територіальній
громаді м. Чернівці.

Відповідно до підпункту «в» статті 12
Земельного кодексу України, пункту 34
частини першої статті 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», виключно на пленарних
засіданнях сільські, селищні, міські
ради здійснюють надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
Земельного кодексу України.

Статтею 134 Земельного кодексу України
встановлено, що земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них (оренда, суперфіцій,
емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що в даному випадку право
користування оспорюваною земельною
ділянкою відповідно до вимог чинного
законодавства підлягає продажу на
аукціоні та не може надаватися в
користування без конкурсу на умовах
сервітуту.

Відтак, при прийнятті спірних рішень
Чернівецька міська рада діяла з
порушенням зазначених норм чинного
законодавства та всупереч інтересам
територіальної громади.

Також, суд звертає увагу сторін на те,
що будинок № 1 по вул. Шкільній в місті
Чернівцях, відносно якого надано
дозвіл на реконструкцію із здійсненням
прибудови, є пам'яткою архітектури
місцевого значення (Генеральський дім,
1780 року, перша кам'яна будівля в місті
Чернівцях), який взятий під охорону
розпорядженням представника
Президента України від 23.03.1994 № 161
(наявний в матеріалах справи), що також
підтверджується додатком № 2 до
рішення 14 сесії Чернівецької міської
ради V скликання від 28.02.2007 № 252 та
листом управління культури
Чернівецької обласної державної
адміністрації від 02.10.2014 № 01/16-307.

Крім того, даний будинок знаходиться в
межах комплексної охоронної зони
центрального історичного ареалу м.
Чернівці та в межах буферної зони
об'єкта культурної спадщини,
занесеного до Списку всесвітньої
спадщини ЮНЕСКО, що підтверджується
наказом Міністерства культури і
туризму України від 26.06.2007 № 661/0/16-07 «Про
затвердження науково-проектної
документації щодо визначення зон
охорони пам'яток, меж і режимів
використання історичних ареалів
населених місць» та зазначеним вище
листом управління культури
Чернівецької обласної державної
адміністрації № 01/16-307 від 02.10.2014.

Вказана територія охороняється згідно
Конвенції про охорону всесвітньої
культурної і природної спадщини (1972
року), ратифікована Указом Президії ВР
УРСР № 6673-XI від 04.10.1988.

В силу Закону України «Про охорону
культурної спадщини», для охорони
культурної спадщини встановлюються
відповідні зони охорони пам'ятки, в
межах яких діє спеціальний режим їх
використання.

Згідно статті 22 Закону України «Про
охорону культурної спадщини»
забороняється змінювати пам'ятки
архітектури, їхні частини та пов'язане
з ними нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 26
вказаного Закону консервація,
реставрація, реабілітація,
музеєфікація, ремонт, пристосування
пам'яток місцевого значення
здійснюються за наявності письмового
дозволу органу виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій відповідно до
їхньої компетенції, на підставі
погодженої з ними науково-проектної
документації.

Згідно листа управління культури
Чернівецької обласної державної
адміністрації від 02.10.2014 № 01/16-306
зазначене управління культури не
погоджувало проектної документації та
не надавало дозволу на проведення
робіт на пам'ятці архітектури
місцевого значення - Генеральський дім,
за адресою: м. Чернівці, вул. Шкільна, 1.

Не дивлячись на ці вимоги Закону та
відсутність дозволу Чернівецької
обласної державної адміністрації
першим позивачем приймаються
незаконні рішення та укладається
оскаржуваний договір.

У відповідності до частини другої
статті 4 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

З врахуванням приписів наведеної
статті 4 Господарського процесуального
кодексу України суд не приймає до уваги
посилання Чернівецької міської ради на
Порядок встановлення сервітуту на
земельні ділянки, які перебувають в
розпорядженні Чернівецької міської
ради, на яких розташовані або
плануються розміщення малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності (далі -
Порядок), затверджений рішенням
Чернівецької міської ради IV скликання
№ 1257 від 25.02.2010, як на акт, який підлягає
виконанню всіма підприємствами,
установами, організаціями, які
використовують земельні ресурси
територіальної громади м. Чернівці,
оскільки вказаний Порядок в частині
встановлення земельних сервітутів для
розміщення і обслуговування малих
архітектурних форм, призначених для
провадження підприємницької
діяльності суперечить вимогам статті
401 Цивільного кодексу України.

Одними із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання правочину
недійсним, визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб (пункти 2, 10
частини другої статті 16 Цивільного
кодексу України).

У частині десятій статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» зазначено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Разом з тим, як зазначено й в постанові
Вищого господарського суду України від
01.07.2014 № 926/701/13, Господарським
процесуальним кодексом України та
іншими законодавчими актами України
встановлено, що до повноважень
господарського суду не віднесено
скасування оспорюваних актів
державних та інших органів.

Отже, суд зазначає, що обраний
прокурором м. Чернівці спосіб захисту
порушених відповідачами інтересів
держави шляхом визнання незаконними
рішень першого відповідача відповідає
законодавству, є адекватним та
призводить до поновлення порушених
інтересів держави у повному обсязі, а
відтак, часткове скасування рішень,
визнаних судом незаконними, є зайвим та
алогічним. Тому, суд в частині позовних
вимог, щодо скасування рішень вирішив
відмовити.

Що стосується посилання другого
відповідача на те, що прокурором при
зверненні з позовом не зазначено, в
чому полягає порушення інтересів
держави при прийнятті Чернівецькою
міською радою спірних рішень, або яка
існує загроза порушення інтересів
держави, суд зазначає наступне.

За приписом статті 14 Конституції
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави, а незаконна передача
у користування спірних земельних
ділянок порушує інтереси держави у
сфері контролю за використанням та
охороною земель, ефективного
використання земельних ресурсів.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про прокуратуру» предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів в
числі інших є також й відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

Згідно зі статтею 361 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

За наявності вищевказаних підстав з
метою представництва громадянина та
держави прокурор має право в порядку,
передбаченому процесуальним
законодавством, звертатися до суду з
позовом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що
прокурор або його заступник самостійно
визначає і обґрунтовує в позовній
заяві, в чому полягає порушення
інтересів держави чи в чому існує
загроза інтересам держави. Інтереси
держави можуть збігатися повністю,
частково або не збігатися зовсім з
інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси
держави» є оціночним поняттям,
прокурор чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спільних відносинах.

За змістом статей 2, 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, у позовній заяві самостійно
визначає, у чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах. У разі
відсутності такого органу або
відсутності в нього повноважень щодо
звернення до господарського суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві, і в такому випадку прокурор
набуває статусу позивача.

Відповідно до статей 1, 19 Закону України
«Про прокуратуру» Генеральним
прокурором України та
підпорядкованими йому прокурорами
здійснюється нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, відповідність їх актів
Конституції України та чинним законам.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель всіх категорій та
форм власності покладено на
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої
влади відповідно до Указу Президента
України від 13.04.2011 № 459/2011 «Про державну
інспекцію сільського господарства
України» є Держсільгоспінспекція
України.

Разом з тим, цим законом не передбачено
повноважень щодо звернення названого
центрального органу виконавчої влади
до суду про визнання незаконними
(недійсними) рішень органів державної
влади та місцевого самоврядування щодо
розпорядження землею, визнання
недійсними правочинів щодо відчуження
чи передачі у користування земельних
ділянок державної та комунальної
власності, а також їх повернення з
чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень також
і Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженим Указом Президента
України від 13.04.2011 № 459/2011.

Враховуючи, що у визначеному чинним
законодавством державного органу,
уповноваженим здійснювати функції
контролю за використанням та охороною
земель, відсутні повноваження щодо
звернення до господарського суду, суд
дійшов висновку, що прокурор,
пред'являючи даний позов в інтересах
держави, правомірно набув статус
позивача, у зв'язку з чим твердження
відповідачів про відсутність
порушення інтересів держави суд визнає
хибними.

При ухваленні спірних пунктів
зазначених рішень та укладеного
договору встановлення земельного
сервітуту Чернівецька міська рада
діяла з порушенням зазначених норм
чинного законодавства та всупереч
інтересам територіальної громади.

Згідно з частиною першою статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до частини першої статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки оскаржений договір укладений
на підставі ухвалених Чернівецькою
міською радою оспорюваних незаконних
рішень, не відповідає наведеним
вимогам Цивільного та Земельного
кодексів України, суд вирішив визнати
недійсними договір встановлення
земельного сервітуту від 28.09.2012 № 74,
укладений між відповідачами.

Враховуючи, що судом визнано недійсним
договір встановлення земельного
сервітуту, він є таким з моменту його
вчинення і не породжує жодних прав чи
обов'язків для його сторін. Визнання
рішенням суду договору недійсним тягне
за собою припинення його дії.
Повернення земельної ділянки у
договірних відносинах можливе як
наслідок недійсності договору,
оскільки відпала підстава
землекористування.

Відповідно до статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Тому, суд вирішив зобов'язати фізичну
особу - підприємця Істенюка Івана
Дмитровича повернути Чернівецькій
міській раді земельну ділянку площею
0,0108 га. по вул. Шкільній, 1 у м. Чернівцях,
вартістю 265758,84 грн., кадастровий номер
:06:004:0094.

Судові витрати, з урахуванням ступеня
вини кожного відповідача у виникненні
спору, суд вважає за необхідне стягнути
в дохід Державного бюджету наступним
чином: за визнання оскаржених рішень
незаконними судовий збір підлягає
стягненню з Чернівецької міської ради;
за вимогу про визнання недійсним
договору встановлення земельного
сервітуту судовий збір слід стягнути з
відповідачів рівними частинами; за
повернення земельної ділянки
Чернівецькій міській раді судовий збір
належить стягнути з фізичної особи -
підприємця Істенюка Івана Дмитровича.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним пункт 1.4
рішення 24 сесії Чернівецької міської
ради VІ скликання «Про надання
підприємцям дозволу на реконструкцію,
складання проектів відведення
земельних ділянок та внесення змін до
деяких рішень з цих питань» № 525 від
31.05.2012 в частині надання дозволу
фізичній особі - підприємцю Істенюку
Івану Дмитровичу на складання проекту
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0120 га на умовах
договору земельного сервітуту для
обслуговування прибудови на вул.
Шкільній, 1 в м. Чернівцях.

3. Визнати незаконним пункт 6.1
рішення 27 сесії Чернівецької міської
ради VІ скликання «Про встановлення
земельних сервітутів на земельні
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради з цих питань» від 30.08.2012 №
599 яким фізичній особі - підприємцю
Істенюку Івану Дмитровичу затверджено
проект відведення для встановлення меж
частини земельної ділянки за адресою:
м. Чернівці, вул. Шкільна, 1, площею 0,0108
га для укладання договору особистого
платного земельного сервітуту для
здійснення та обслуговування
прибудови терміном на 5 років.

4. Визнати недійсним договір
встановлення земельного сервітуту від
28.09.2012 № 74 укладений між Чернівецькою
міською радою та фізичною особою -
підприємцем Істенюком Іваном
Дмитровичем.

5. Зобов'язати фізичну особу -
підприємця Істенюка Івана Дмитровича
(м. Чернівці, вул. Богомольця, 3, квартира
9, індивідуальний ідентифікаційний
номер) повернути Чернівецькій
міській раді (м. Чернівці, Центральна
площа, 1, ідентифікаційний код 04062216)
земельну ділянку площею 0,0108 га. по вул.
Шкільній, 1 у місті Чернівцях, вартістю
265758,84 грн., кадастровий номер
:06:004:0094.

6. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

7. Стягнути з Чернівецької міської
ради (58000 м. Чернівці, Центральна площа,
1, ідентифікаційний код 04062216) в дохід
державного бюджету України судовий
збір в сумі 3045,00 грн.

8. Стягнути з фізичної особи -
підприємця Істенюка Івана Дмитровича
(м. Чернівці, вул. Богомольця, 3, квартира
9, індивідуальний ідентифікаційний
номер) в дохід державного бюджету
України судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Повне рішення складено 15.12.2014.

Суддя
В. Байталюк