ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 917/2224/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., судді Івакіна В.О.,
Камишева Л.М.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№4209П/1-8)
на ухвалу господарського суду
Полтавської області від 30 жовтня 2014
року у справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк", м.
Дніпропетровськ (представник -
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк", м.
Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця Марусової
Валентини Георгіївни, м. Кременчук,
Полтавська область

про стягнення 68157,77 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовом, в
якому просив стягнути з ФОП Марусової
В.Г. заборгованість за договором №Б/Н
від 02.09.2011 р. в розмірі 68157,77 грн., з яких:
34799,02 грн. - заборгованість за кредитом,
19835,44 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 9144,02 грн. -
пеня, 4379,29 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;
судові витрати просив покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 30.10.2014 р. у
справі №917/2224/14 (суддя Пушко І.І.)
повернуто позовну заяву та додані до
неї документи без розгляду.

Позивач з ухвалою господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, вважаючи ухвалу
незаконною та необґрунтованою через
порушення судом норм процесуального та
матеріального права. Просить ухвалу
господарського суду скасувати.

В додаткових поясненнях до апеляційної
скарги, що надійшли до суду 22.12.2014 р. (вх.
№12806) та долучені колегією суддів до
матеріалів справи, позивач апеляційні
вимоги підтримує в повному обсязі,
зокрема, зазначає, що при винесенні
оскаржуваної ухвали суд першої
інстанції, за відсутності звернення до
господарського суду відповідної особи
з позовом про визнання правочину
недійсним (довіреності на
представництво інтересів), не
відкриваючи провадження у справі,
розпочав розгляд на предмет
встановлення відповідних фактів щодо
вчинених правочинів.

Позивач в судове засідання свого
представника не направив, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи зворотним повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Відповідач вимоги ухвали суду від
09.12.2014 р. не виконав, відзив на
апеляційну скаргу та документи в
обґрунтування своїх заперечень не
надав, свого представника в судове
засідання не направив. За телефонним
повідомленням відділення поштового
зв'язку, Марусовою В.Г. на адресу суду
було направлено телеграму, в якій
відповідач просить перенести судове
засідання. Вказана телеграма (вх. №12845)
отримана судом 23.12.2014 р. об 12 год. 01 хв.
після оголошення колегією суддів
вступної та резолютивної частини
постанови.

Колегія суддів вважає, що нез'явлення в
судове засідання представників сторін
не перешкоджає розгляду справи, судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.20002
р. за №75, та враховуючи 15-ти денний
строк розгляду апеляційної скарги на
ухвалу місцевого господарського суду,
встановлений ст.102 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
за можливе розглядати справу
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та додаткові пояснення до неї,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи,
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовна заява підписана представником
ПАТ КБ "Приватбанк" Сафіром Ф.О., який
діє як представник ПАТ КБ "Приватбанк"
на підставі довіреності № 3913-0 від
25.10.2012 р. (а. с. 8).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позовна заява подається ПАТ
"Акцент-банк" в особі представника ПАТ
КБ "Приватбанк", тобто позивачем
уповноважено на представництво саме цю
юридичну особу. Зазначена обставина
підтверджується доданою до позовної
заяви копією довіреності № 986 від 25.12.2012
р. (а. с. 7), якою позивач уповноважив на
представництво своїх інтересів ПАТ "КБ
"Приватбанк" як юридичну особу.

Повертаючи позовну заяву та додані до
неї документи без розгляду,
господарський суд Полтавської області
виходив з того, що подана позовна заява
від імені позивача - ПАТ "Акцент-банк",
підписана особою, яка не має права її
підписувати.

Однак колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Пунктом 1 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу
України передбачено повернення судом
позовної заяви та додатків до неї без
розгляду, якщо позовну заяву підписано
особою, яка не має права її підписувати,
або особою, посадове становище якої не
вказано.

Згідно абзацу 2.3 п. 3.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування у вирішенні
спорів окремих норм процесуального
права" у застосуванні положень пункту 1
частини першої статті 63 Господарського
процесуального кодексу України у
випадках, коли позовну заяву підписано
особою, яка не має права її підписувати,
слід мати на увазі таке.

Якщо господарський суд має сумніви
стосовно наявності у особи, яка
підписала позовну заяву, відповідних
повноважень, він у процесі підготовки
справи до судового розгляду витребує у
позивача докази на підтвердження таких
повноважень, У разі їх неподання суд
виносить ухвалу про залишення позову
без розгляду. Якщо позовну заяву
підписано особою на підставі виданої
їй довіреності, до заяви має бути
додано оригінал або належно завірену
копію такої довіреності. У разі коли до
позовної заяви, підписаної
представником позивача, не додано
оригіналу або належно завіреної копії
довіреності, але в цій заяві вміщено
посилання на номер і дату довіреності,
то господарський суд. приймаючи заяву
до розгляду, витребує у позивача таку
довіреність, а в разі її неподання
виносить ухвалу про залишення позову
без розгляду на підставі пункту 5
частини першої статті 81 Господарського
процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 214 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Положеннями ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України (в редакції, які діяли
на момент видачі довіреностей),
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Оглянувши наявні в матеріалах справи
документи, колегія суддів встановила,
що жодних ознак нікчемності правочину
довіреність №3913-0 від 25.10.2012 р. та
довіреність №986 від 25.12.2012 р. не мають.

Таким чином, суд першої інстанції поза
межами розгляду справи дійшов висновку
про недійсність довіреностей, чим
позбавив позивача права на захист
своїх порушених прав та охоронюваних
законом інтересів у порядку
господарського судочинства, в тому
числі і щодо інших судових справ, в яких
бере участь ПАТ "Акцент-банк" на
підставі довіреності №986 від 25.12.2012 р.

Повертаючи позовну заяву суд першої
інстанції дійшов висновку, що вона
підписана особою, яка не має
відповідних повноважень, оскільки
довіреність фізичної особи Сафіра Ф.О.
видана ПАТ "КБ "Приватбанк" в порядку
передоручення, що не передбачено
первісною довіреністю, виданою ПАТ
"Акцент-банк". Проте, погодитись з
подібним висновком не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
сторонами, в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Згідно ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації (за
наявності).

Таким чином, юридична особа
безпосередньо не може брати участь у
справі, а ці справи ведуть фізичні
особи - працівники або представники.
Тобто, ПАТ "КБ "Приватбанк" може
реалізувати свої права та обов'язки у
судовому процесі, в тому числі і права
представника іншої юридичної особи,
лише через свого представника - фізичну
особу.

Крім того, видача керівником юридичної
особи довіреності працівникові не може
вважатись передорученням, оскільки сам
керівник не є представником юридичної
особи, а є її органом.

Отже, довіреність № 3913-0 від 25.10.2012 р.
видана ПАТ "КБ "Приватбанк" Сафіру Ф.О.
не с такою, що видана в порядку
передоручення повноважень за
довіреністю №986 від 25.12.2012 р.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що за наявності у
місцевого господарського суду
сумнівів щодо повноважень зазначеної
посадової особи він не позбавлений був
права і можливості витребувати з
урахуванням приписів частини другої
статті 28 і частини першої статті 38
Господарського процесуального кодексу
України додаткові докази, але не мав
законних підстав для повернення
позовної заяви без розгляду.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів дійшла висновку, що при винесені
ухвали від 30.10.2014 р. у справі №917/2224/14
господарським судом Полтавської
області було порушено норми
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню, а ухвала скасуванню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 2 ст.
103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити.

Ухвалу господарського суду
Полтавської області від 30.10.2014 р. у
справі №917/2224/14 скасувати.

Справу №917/2224/14 передати на розгляд до
господарського суду Полтавської
області.

Повна постанова складена 24.12.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Камишева Л.М.