ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 911/4818/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ
КРАММІСЬКБУД",

84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.
Щербакова, буд. 14

до Приватного підприємства "БК
"Олександрія",

07400, Київська обл., м. Бровари, вул.
Грушевського, буд. 21

про визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача - Ковальова А.Г. (довіреність
від 07.11.2014, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ
КРАММІСЬКБУД" (далі - позивач) до
Приватного підприємства "БК
"Олександрія" (далі - відповідач) про
визнання недійсним договору
субпідряду від 28.12.2013 № 2/77.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач здійснює господарську
діяльність з порушенням вимог
законодавства України, спірний Договір
вчинений позивачем під впливом обману
та не відповідає намірам позивача, що є
підставами для визнання його
недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.11.2012 порушено провадження
у справі та прийнято позовну заяву до
розгляду, розгляд справи призначено на
02.12.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 27044/14
від 02.12.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 13.11.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.12.2014 розгляд справи
відкладено на 16.12.2014.

У судовому засіданні 16.12.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини

неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

При цьому, суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців адресу
місцезнаходження відповідача та
повернуті Українським державним
підприємством поштового зв'язку
"Укрпошта" до господарського суду з
підстави вибуття адресата.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, внесені до нього,
то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за належною адресою і
повернуто з посиланням, зокрема, на
відсутність (вибуття) адресата, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача та неподання
відповідачем письмового відзиву на
позов не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 16.12.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ
КРАММІСЬКБУД" (далі - генпідрядник) та
Приватним підприємством "БК
"Олександрія" (далі - субпідрядник)
укладено договір субпідряду
від 28.12.2013 № 2/77, відповідно до
якого субпідрядник зобов'язується на
свій ризик виконати роботу, що
передбачена Договором, відповідно до
завдання генпідрядника, а генпідрядник
зобов'язується прийняти та оплатити її
(пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.4. Договору,
генпідрядник здійснює оплату за
виконані роботи протягом 15 календарних
днів за фактично виконаний обсяг після
підписання довідки та акту типових
форм № Кб-2в та № КБ-3 і отримання
рахунку на оплату.

Згідно з пунктом 8.2. Договору,
субпідрядник надає акт виконаних робіт
безпосередньо в момент здійснення
господарської операції, але не пізніше,
ніж через 2 дні після її закінчення.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31.12.2014 (пункт 12.2.
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору, відповідач
виконав, а позивач прийняв роботи, що
підтверджується довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за лютий
2014 року на суму 15 671,47 грн. (типової
форми № КБ-3) та актом виконаних
будівельних робіт на суму 15 671,47 грн.
(типової форми № КБ-2в), що підписані
уповноваженими
представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін, що
оцінюється судом як підтвердження
юридичними особами - позивачем та
відповідачем, факту вчинення
господарської операції з виконання
робіт.

Відповідачем виставлено для оплати
позивачу рахунок 28.02.2014 № 4 на суму 15 671,47
грн.

Роботи позивачем оплачено в повному
обсязі, що підтверджується банківською
випискою по рахунку позивача за 04.04.2014.

Як на підставу визнання Договору
недійсним, позивач посилається на те,
що відповідач здійснює господарську
діяльність з порушенням вимог
законодавства України, спірний Договір
вчинений позивачем під впливом обману
та не відповідає намірам позивача, що є
підставами для визнання його
недійсним.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного
кодексу України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Вказану правову позицію викладено у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними".

Позивач заявляє про визнання договору
недійсним з підстав, що передбачені
статтею 230 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 230
Цивільного кодексу України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Підпунктом 3.10. пункту 3. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
встановлено, що у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 Цивільного
кодексу України господарські суди
повинні мати на увазі, що відповідні
вимоги можуть бути задоволені за умови
доведеності позивачем фактів обману,
насильства, погрози, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, тяжких
обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують факт укладання спірного
Договору під впливом обману, а
зазначені у позові обґрунтування
позовних вимог не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Також, за твердженнями позову,
відповідач здійснює господарську
діяльність з порушенням вимог
законодавства України, у тому числі,
Податкового кодексу України, що не
відповідало реальним намірам позивача
при укладенні спірного Договору, а тому
тягне наслідки у вигляді визнання
Договору недійсним.

Доказами, що надані до матеріалів
справи підтверджується факт виконання
сторонами Договору.

Позивач не навів належного
обґрунтування та не довів суду, що
спірний Договір не був спрямований на
реальне настання правових наслідків.

Твердження позивача про здійснення
відповідачем господарської діяльності
з порушенням норм податкового
законодавства не є підставою для
визнання Договору недійсним.

За результатами розгляду матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що позовна
вимога про визнання Договору недійсним
є недоведеною та необґрунтованою, у
зв'язку з чим, задоволенню не підлягає.

Судовий збір, що сплачений позивачем
при поданні позову у розмірі 1 218,00
грн., відповідно до частини 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 19.12.2014.

Суддя
С.О. Саванчук