ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року
Справа № 904/7351/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. (
доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Ситніковій М.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Терехова О.О. представник,
довіреність № 010-01/8681 від 17.12.13;

від відповідача-1: Грицик Д.С.
представник, довіреність б/н від
17.09.14;

від відповідача-2: Куліш К.В.
представник, довіреність б/н від 02.04.14;

представники відповідача-3,4 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л.Авто» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рекуперація свинцю»
на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 4 грудня
2014 року у справі № 904/7351/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк", м.
Дніпропетровськ, Дніпропетровська
область

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто",

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекуперація свинцю",

відповідача-3: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Веста Індастріал",

відповідача-4: Публічного
акціонерного товариства "ВЕСТА-ДНІПРО"

про стягнення заборгованості за
договором факторингу в розмірі 18 854 979,18
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 04.12.2014
року (суддя Ліпинський О.І.) заява
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" в особі філії АТ "Укрексімбанк"
про вжиття заходів до забезпечення
позовної заяви - задоволена частково.

Суд наклав арешт:

на грошові кошти, що належать
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. АВТО"
(ідентифікаційний код 36702953, юридична
адреса: 03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд.
36) в межах ціни позову 18 854 979,18 грн.
(вісімнадцять мільйонів вісімсот
п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот
сімдесят дев'ять гривень 18 копійки).

на грошові кошти, що належать
Товариству з обмеженою
відповідальністю "РЕКУПЕРАЦІЯ СВИНЦЮ"
(ідентифікаційний код 35395039, юридична
адреса: 49089, м. Дніпропетровськ, вул.
Будівельників,50) в межах ціни позову 18
854 979,18 грн. (вісімнадцять мільйонів
вісімсот п'ятдесят чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 18
копійки).

на грошові кошти, що належать
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ"
(ідентифікаційний код 32702174, юридична
адреса: 49055, м. Дніпропетровськ, вул.
Будівельників,34) в межах ціни позову 18
854 979,18 грн. (вісімнадцять мільйонів
вісімсот п'ятдесят чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 18
копійки).

на грошові кошти, що належать
Публічному акціонерному товариству
"ВЕСТА-ДНІПРО" (ідентифікаційний код
31950849, адреса 49055, м. Дніпропетровськ,
вул. Будівельників, 34) в межах ціни
позову 18 854 979,18 грн. (вісімнадцять
мільйонів вісімсот п'ятдесят чотири
тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять
гривень 18 копійки).

В решті заяви - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Т.Л.Авто» та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рекуперація свинцю»
звернулись з апеляційними скаргами, в
яких просили ухвалу суду скасувати та
відмовити у задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї скарги,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Т.Л.Авто»
посилається на те, що означена ухвала
порушує права та інтереси ТОВ
«Т.Л.Авто», оскільки позивачем не
надано жодного належного та
допустимого доказу того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити виконання рішення суду.
Позивач не навів доказів ухилення
апелянта від виконання своїх
зобов'язань за договором.

В обґрунтування своєї скарги,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рекуперація свинцю»
посилалось також на ті обставини, що й
ТОВ «Т.Л.Авто», та на те, що загальна
сума забезпечення позову фактично
складає не 18 854 979,18 грн., а 75 419 916 грн..
Крім того, такі заходи забезпечення
позову матимуть наслідком припинення
господарської діяльності або
погіршення фінансового стану
підприємств.

Всі ці обставини, на думку апелянтів, є
підставою для скасування ухвали суду
та відмови у задоволенні заяви.

Розпорядженням секретаря судової
палати Кузнецової І.Л. від 12.12.2014 року, у
зв'язку з відпусткою судді Чус О.В.,
справа була передана на розгляд
колегії суддів у складі Березкіна О.В.
(головуючий), суддів: Дармін М.О., Іванов
О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
15.12.2014 року апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто" була
прийнята до провадження та призначена
у судове засідання на 22.12.2014 року.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.12.2014 року апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекуперація свинцю"
була прийнята до провадження та
призначена у судове засідання на 22.12.2014
року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Кузнецової І.Л. від 19.12.2014 року, у
зв'язку з виходом з відпустки судді Чус
О.В., справа була передана на розгляд
колегії суддів у складі Березкіна О.В.
(головуючий), суддів: Дармін М.О., Чус О.В.

У судовому засіданні 22.12.2014 року була
оголошена перерва до 24.12.2014 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність
оскаржуваної ухвали нормам діючого
законодавства, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідачів у
межах суми боргу 18 854 979,18 грн. та
накладення арешту на все належне
відповідачам майно, позивач посилався
на неналежне виконання відповідачами
1,2 своїх зобов'язань за договором
факторингу № 50513Y8 від 04.06.2013р. та
договором від 01.08.2013 р. № 57 Р-13/АКБ,
строк виконання яких вже сплинув та не
виконання відповідачами-3,4
зобов'язання за договорами поруки. Як
на підставу для забезпечення позову
позивач також посилався на те, що
погіршився фінансовий стан
відповідачів, господарська діяльність
яких є збитковою і розмір збитків
швидко збільшився в рази за останній
рік та відповідачами активно
здійснюються заходи по виведенню
активів (грошових коштів) підприємств
та доведення їх до банкрутства з метою
уникнення матеріальної
відповідальності перед кредиторами за
простроченими зобов'язаннями.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову частково та приймаючи ухвалу
про накладення арешту на грошові
кошти кожного з відповідачів у межах
суми боргу 18 854 979,18 грн., господарський
суд першої інстанції виходив з
тривалого невиконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань та з
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову,
значної суми заборгованості, наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги (зокрема, вибраний
захід спроможний забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову), а також з
імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів, які
визнав достатніми підставами для
задоволення заяви позивача щодо вжиття
судом заходів до забезпечення позовної
заяви, а саме накладення арешту на
грошові кошти в межах розміру
заявлених позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки такі
висновки місцевого господарського
суду були зроблені без повного
з'ясування всіх обставин та перевірки
їх належними доказами, а припущення
позивача без посилання на конкретні
обставини та документальне їх
підтвердження свідчать щодо
абстрактності висновків суду про
необхідність застосування таких
заходів.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

За змістом Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом за
заявою сторони, прокурора або з
ініціативи господарського суду як
гарантія реального виконання рішення
суду.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови
Пленуму умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Разом з цим, позивачем не надано
обґрунтованих доказів того, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Судом встановлено, що відносно
відповідача 4 - Публічного акціонерного
товариства «Веста-Дніпро» 18.07.2014 року
порушено справу про банкрутство на
підставі судового рішення про
порушення провадження у справі про
банкрутство юридичної особи (№ 904/1012/14
від 02.07.14 року), що свідчить про те, що на
час звернення із позовом та із заявою
про забезпечення позову, відповідач
вже знаходився у стадії банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі-1,2 є суб'єктами
господарської діяльності, здійснюють
виробничу діяльність, отримують
прибуток, що підтверджується звітами
про фінансові результати діяльності
відповідачів за 2014 рік.

При цьому, як вбачається із звіту про
фінансові результати діяльності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рекуперація свинцю»
за 1 півріччя 2014 року, чистий дохід від
реалізації продукції підприємства за
звітний період склав 200 317, в той час як
за аналогічний період попереднього
року він складав 162 521, що спростовує
як доводи позивача, так і висновки суду
першої інстанції про погіршення
фінансового стану підприємства.

Той факт, що чистий прибуток
відповідача-2, на думку позивача, за 2014
рік погіршився, не є доказом того, що
він здійснює діяльність, направлену на
реалізацію чи витрачання коштів не за
цільовим призначенням, з метою не
виконання зобов'язань за договором.

Доказів того, що фінансовий стан
відповідача 1 - ТОВ «Т.Л.Авто» змінився,
або погіршився, позивач взагалі не
надав. Оскільки матеріали справи не
містять ані фінансового звіту
підприємства, ані балансу
підприємства, ані виписки руху по
рахункам підприємства.

Надані відповідачем 1 - ТОВ «Т.Л.Авто»
до апеляційного суду платіжні
доручення про сплату ним на користь ТОВ
«РекС» протягом 2014 року сум за
договором факторингу № 50513Y8 від 04.06.2013р.
також свідчать про фінансову
спроможність підприємства, і
спростовують обґрунтованість
припущень суду першої інстанції про
неможливість виконання ним своїх
зобов'язань у випадку задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк".

Як роз'яснено в постанові Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Позивачем не надано таких доказів до
суду першої інстанції, який в свою
чергу, ухвалюючи рішення, залишив поза
увагою означені обставини.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

Пунктом 7.1. даної Постанови Пленуму
визначено, що обираючи, який саме захід
забезпечення позову слід
застосовувати у тій чи іншій справі,
господарський суд повинен виходити,
зокрема, з того, що у позовному
провадженні піддані арешту кошти слід
обмежувати розміром суми позову та
можливих судових витрат. Накладення
господарським судом арешту на рахунки
боржника чинним законодавством не
передбачене, але господарський суд
вправі накласти арешт на кошти, які
обліковуються на рахунках у
банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, у межах
розміру сум позовних вимог та можливих
судових витрат. Відомості про
наявність рахунків, їх номери та назви
відповідних установ, в яких вони
відкриті, надаються суду заявником.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся із позовом до
відповідачів про солідарне стягнення 18
854 979,18 грн.

Накладаючи арешт на грошові кошти всіх
відповідачів у межах суми позову 18 854
979,18 грн., суд першої інстанції фактично
визнав встановленою суму боргу без її
підтвердження судовим рішенням по
справі. Крім того, зважаючи на
солідарну відповідальність
відповідачів по справі, фактично суд
забезпечив позов не на 18 854 979,18 грн., а
на 75 419 916 грн., оскільки при
солідарній відповідальності на даній
стадії розгляду справи неможливо
визначити можливий обсяг
відповідальності кожного з
відповідачів.

Вищезазначені дії свідчать про
порушення балансу інтересів сторін,
співвідношення прав, про захист яких
просить заявник, з сумою коштів, на які
накладено арешт та можуть мати
наслідком припинення господарської
діяльності суб'єктів господарювання.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку позивачем обрано, а судом
безпідставно вжито неадекватні заходи
до забезпечення позову, які мають
наслідком погіршення фінансового
стану господарського товариства або
доведено його до стійкої
неплатоспроможності. Позивач мав би
забезпечити позов шляхом заборони
відчуження основних засобів,
нерухомого майна та іншого визначеного
майна товариства.

Доводи позивача про те, що накладення
арешту на грошові кошти відповідачів
не позбавляють їх права користування
цими коштами, але понад суми позову, є
необґрунтованими, оскільки арешт
накладено на всі грошові кошти
відповідачів.

Крім того, колегія суддів наголошує на
тому, що 04.12.2014 року ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області провадження у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Рекуперація свинцю", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Веста
Індастріал", Публічного акціонерного
товариства "ВЕСТА-ДНІПРО" про стягнення
заборгованості за договором
факторингу в розмірі 18 854 979,18 грн., за
яким ухвалою суду вжито заходи
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на грошові кошти,
зупинено.

При цьому, в ухвалі не зазначено, на
який строк зупиняється розгляд
позовної заяви, за якою вжито заходи
забезпечення позову, що свідчить про
те, що суд першої інстанції
необґрунтовано та передчасно, до
винесення рішення по суті спору,
виніс ухвалу, що у відповідності до п.2
ч.1 ст. 104, 106 ГПК України є підставою для
скасування ухвали господарського
суду першої інстанції в задоволеній
частині заяви позивача, та ухвалення в
цій частині нового рішення про
відмову у накладенні арешту на грошові
кошти.

В іншій частині ухвала суду підлягає
залишенню без змін, оскільки позивачем
при зверненні із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно та
транспортні засоби відповідачів, не
надав переліку такого майна.

Керуючись ст.101,103-106 ГПК Украни, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рекуперація свинцю»
- задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 4 грудня
2014 року у справі № 904/7351/14 в частині
накладення арешту на грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Рекуперація свинцю", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Веста
Індастріал", Публічного акціонерного
товариства "ВЕСТА-ДНІПРО" - скасувати.

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" в цій
частині - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст виготовлено 25.12.2014 року

Головуючий суддя
О.В. Березкіна

Суддя
М.О. Дармін

Суддя
О.В.Чус