ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Справа № 904/4479/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука
П.А.,суддіКондратової І.Д.
(доповідач),суддіСтратієнко Л.В.,за
участю представників сторін від
позивачаРябко А.О.;від відповідача не
з'явилися;розглянувши касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "АД ШИНА"на
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 рокуу справі № 904/4479/14
Господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "АД
ШИНА"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "ВІНІЛ"простягнення
41480,54 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "АД Шина" (надалі -
позивач) звернулось до Господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом, у якому посилаючись на
неналежне виконанням Товариством з
обмеженою відповідальністю "ВІНІЛ"
(надалі - відповідач) грошових
зобов'язань за договором
довгострокового постачання №1550 від
30.10.2012 року, просило стягнути з нього
заборгованість за договором в сумі
41480,54 грн.

Відповідач у відзиві позов визнав
частково в сумі 9519,36 грн (накладна № 007027
від 28.11.2012 року), в іншій частині позову
просив відмовити з огляду на
недоведеність факту поставки товару за
накладними, які не підписані
представником відповідача.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014
року (суддя Манько Г.В.) в задоволені
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 року (колегії суддів у складі:
головуючого судді: Орєшкіної Е.В.
(доповідач), суддів: Широбокової Л.П.,
Пруднікова В.В.) рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
29.07.2014 року у справі № 904/4479/14 скасовано;
прийнято нове рішення; позов
задоволено частково; стягнуто з
відповідача на користь позивача 9519,36
грн заборгованості, в решті позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з постановою
суду апеляційної інстанції в частині
прийняття нового рішення про відмову в
стягненні 23556,33 грн, звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судом наказу Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 року N 99 "Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей", просив суд
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 05.11.2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
та прийняти нове рішення, яким стягнути
заборгованість в сумі 23556,33 грн.

Відповідач у відзиві на касаційну
скаргу просив касаційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
апеляційного суду - без змін.

Вищий господарський суд України,
зважаючи на принцип диспозитивності
господарського судочинства,
перевіривши законність та
обґрунтованість судових рішень лише в
межах вимог, заявлених у касаційній
скарзі, зокрема, щодо частини вимог про
стягнення заборгованості в сумі 23556,33
грн, дійшов висновку, що касаційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з таких підстав.

Господарськими судами встановлено, що
30.10.2012 року сторони уклали договір
дострокового постачання № 1550 від
(надалі - договір), за умовами якого
постачальник (позивач) зобов'язався
протягом дії договору поставляти
покупцю (відповідачу) товар за його
замовленнями окремими партіями за
цінами, в асортименті та кількості, що
остаточно погоджуються сторонами в
додатках, які є невід'ємною частиною
договору, а також виконувати
шиномонтажні послуги, а покупець
зобов'язався прийняти товар та
оплатити отриману партію товару в
термін 30 днів від дати, зазначеної у
видатковий накладній.

Предметом спору у цій справі є
матеріально-правова вимога позивача
про стягнення заборгованості в сумі
41480,54 грн за поставлені автошини 29.11.2012
року та 03.12.2012 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
повністю, місцевий господарський суд
виходив з того, що у відповідача
відсутня заборгованість за договором і
на час розгляду справи переплата за
договором становить 0,19 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову лише в частині
стягнення заборгованості в сумі 9519,36
грн, суд апеляційної інстанції виходив
з того, що матеріалами справи
підтверджується поставка товару лише
за накладною № 007027 від 28.11.2012 року на
суму 9519,36 грн. Інші накладні (№ 006391 від
05.11.2012 року на суму 120,00 грн, № 006403 від
05.11.2012 року на суму 285,60 грн; № 006425 від
06.11.2012 року на суму 45, 36 грн; № 006439 від
06.11.2012 року на суму 48,36 грн; № 006916 від
26.11.2012 року на суму 7700,04 грн; № 006923 від
26.11.2012 року на суму 88,74 грн; № 006925 від
26.11.2012 року на суму 15856,33 грн; № 006927 від
26.11.2012 року на суму 7700,04 грн; № 007134 від
03.12.2012 року на суму 116,88 грн), на підставі
яких заявлений позов, господарський
суд апеляційний суд відхилив, оскільки
вони не відповідають вимогам закону
щодо первинних документів, зокрема, ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України".

З таким висновком суду апеляційної
інстанції не можна погодитися,
оскільки він суперечить обов'язковому
для всіх судів України відповідно до
ст. 11128 ГПК України висновку Верховного
Суду України у подібних
правовідносинах, який викладений у
постанові від 21.10.2014 року у справі № N
908/717/13-г, щодо незастосування до спірних
правовідносин норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зважаючи на його
предмет регулювання (зокрема, правові
засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
України).

З рішенням суду першої інстанції про
відмову в позові з огляду на наявність
у відповідача переплати у розмірі 0,19
грн, суд касаційної інстанції також не
може погодитись, оскільки всупереч
вимогам ст. 84 ГПК України своїх
розрахунків щодо зазначеного питання
суд у рішенні не навів, не послався у
цьому ж зв'язку на відповідні докази, а
отже перевірити правильність
зроблених судом розрахунків не
уявляється можливим.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення, якими відмовлено в
стягненні заборгованості в сумі в сумі
23556,33 грн, не можна визнати законними та
обґрунтованими. Відповідно до п. 3 ст. 1119
та ч. 1 ст. 11110 ГПК України судові
рішення в цій частині скасовуються, як
такі що ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а
справа - передається новий розгляд до
суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати викладене у постанові,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити доводи
сторін та подані ними докази, що мають
значення для її розгляду, вичерпно
встановити права і обов'язки сторін, і
виходячи зі встановленого вирішити
спір відповідно до діючого
законодавства.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119- 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "АД ШИНА"
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 року та рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
29.07.2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 23556,33 грн заборгованості
скасувати.

Справу в цій частині передати на новий
розгляд до Господарського суду
Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Гончарук П.А.Суддя
Кондратова І.Д.СуддяСтратієнко Л.В.