КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 910/8986/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю представників:

від аплянта (ТОВ "Адвентіс") - Хора Ю.В.:
представник за довіреністю б/н від
01.04.2014р.;

від позивача - ТОВ "Маша і Мєдвєдь":
Сушко В.С. - представник за довіреністю
б/н від 01.01.2014р.;

розглядаючи апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Адвентіс"

на рішення господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р.

у справі №910/8986/14 (головуючий суддя
Картавцева Ю.В., судді Блажівська О.Є.,
Гумега О.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Адвентіс"

про захист авторського права,
стягнення 97440,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) "Маша і
Мєдвєдь" звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до ТОВ
"Адвентіс" про захист авторського права
та стягнення 97440,00 грн. в якості
компенсації, обґрунтовуючи вимоги
здійсненням багаторазового, без
наявності відповідного дозволу,
продажу (реалізації, розповсюдження)
відповідачем дитячих парасольок від
дощу з малюнками із зображенням
персонажу аудіовізуального твору "Маша
і Мєдвєдь", "Маша", виключні права на
використання якого належать позивачу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р. у справі №910/8986/14
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з ТОВ "Адвентіс" (04074, м. Київ,
вул. Лугова, 12, ідентифікаційний код
35275230) на користь ТОВ "Маша і Мєдвєдь"
(129085, Російська Федерація, м. Москва,
вул. Годовікова, будинок 9, будова 3; ІПН
) 12180 (дванадцять тисяч сто
вісімдесят) грн. 00 коп. компенсації за
порушення виключних майнових
авторських прав та 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп. витрат по сплаті судового
збору. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

ТОВ "Адвентіс" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду,
подавши апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
29.09.2014р. у справі №910/8986/14 та прийняти
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням норм процесуального та
матеріального права, оскільки
ненадання належної оцінки доказам у
справі стало причиною порушення судом
норм матеріального права, крім того,
відповідач не є виробником товару, не
має відношення до розробки дизайну і
оформлення даного виду товарів,
самостійно не розміщує вказані
Позивачем, начебто, фрагменти твору на
товарі, не здійснює реалізацію
будь-яких об"єктів авторських прав,
належних Позивачеві.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги з викладених в ній
підстав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний
господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду
першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, що
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маша і Мєдвєдь»
(позивач) та гр. Кузовковим О. Г. був
укладений ліцензійний договір про
надання права використання творів
образотворчого мистецтва (виключна
ліцензія) № ЛД-1/2010 від 08.06.2010 року (далі -
ліцензійний договір), умовами якого
передбачено, що позивачу надається
право використання творів, зокрема
малюнків «Маша» та «Мєдвєдь», які
використовуються при створенні
персонажів аудіовізуального твору -
анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь»,
у визначених даним договором межах, на
умовах виключної ліцензії. Малюнки, а
також DVD-диск з їх записом та першою
серією анімаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», (Додаток №1 до ліцензійного
договору), слугують для ідентифікації
предмета даного договору та є його
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 ліцензійного
договору, право використання твору
засобами, передбаченими даним
договором надається позивачу на
території всіх країн світу, на строк з
дати укладання даного договору до
30.06.2025 р.

Пунктом 2.10 ліцензійного договору
передбачено, що якщо треті особи
вчинять порушення виключного права
ліцензіара, та таке порушення буде
зачіпати права Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маша і Мєдвєдь», то
сторони зобов'язуються спільно
захищати свої права.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
(правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю «Маша і
Мєдвєдь» (набувач, позивач) був
укладений договір № 010601-МиМ про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал «Маша і
Мєдвєдь») від 08.06.2010 року, відповідно до
умов якого правовласник передав
позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал «Маша і
Мєдвєдь» (вісім серій, визначених в п.
1.1. договору).

Виключне право на аудіовізуальний твір
передається правовласником позивачу в
повному обсязі для використання його
будь-яким способом та формі (п. 1.4
договору).

Згідно п. 6.1. договору, останній діє
протягом всього терміну дії виключного
права на аудіовізуальний твір.

Також Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
(правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю «Маша і
Мєдвєдь» (набувач, позивач) був
укладений договір № 1007/19 про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал «Маша і
Мєдвєдь») від 12.11.2010 року, відповідно до
умов якого правовласник передав
позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал «Маша і
Мєдвєдь» (дев'яту, десяту, одинадцяту та
дванадцяту серії) (п. 1.1 договору №1007/19).

Виключне право на аудіовізуальний твір
передається правовласником позивачу в
повному обсязі для використання його
будь-яким способом та формі (п. 1.4
договору №1007/19).

Згідно п. 6.1. договору №1007/19, останній
діє протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір.

Таким чином, позивач, на підставі
зазначених договорів, набув виключні
майнові авторські права на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал «Маша і
Мєдвєдь» та його складові частини та
має необхідний обсяг прав на звернення
до суду з даним позовом про стягнення
компенсації.

За таких обставин, обсяг прав позивача
щодо спірного об'єкта судом
встановлено.

Як зазначає позивач, 30.04.2014 р. в
належному Товариству з обмеженою
відповідальністю «Адвентіс» магазині -
гіпермаркет «Караван», що знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Лугова 12,
здійснено продаж (розповсюдження,
реалізацію) товару - парасольки
дитячої, в структурі малюнку якої
використано зображення персонажу
«Маша» з аудіовізуального твору
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь». Факт здійснення
розповсюдження даного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи фіскальним чеком від 30.04.2014р. №
0162, фотокопією придбаного товару та
диском із відповідним відеозаписом, з
яких вбачається, що товар являє собою
дитячу парасольку від дощу із
нанесеним малюнком, в структурі якого
використано зображення персонажу
«Маша» з аудіовізуального твору
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь». При цьому, жодних доказів на
підтвердження особи-виробника
спірного товару, як-от етикетка,
нашивка, бирка, вказаний товар
(парасолька) не містить.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вважав, що неправомірними діями
відповідача було порушено виключні
майнові права позивача на об'єкти
інтелектуальної власності на
аудіовізуальний твір
мультиплікаційний серіал «Маша і
Мєдвєдь», в тому числі на спірний
персонаж «Маша» як його частину, а тому
просить стягнути з винної особи
компенсацію у розмірі 97 440,00 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
аудіовізуальний твір - твір, що
фіксується на певному матеріальному
носії (кіноплівці, магнітній плівці чи
магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів
(зображень) чи аналогових або
дискретних сигналів, які відображають
(закодовують) рухомі зображення (як із
звуковим супроводом, так і без нього), і
сприйняття якого є можливим виключно
за допомогою того чи іншого виду екрана
(кіноекрана, телевізійного екрана
тощо), на якому рухомі зображення
візуально відображаються за допомогою
певних технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими.

До майнових прав інтелектуальної
власності на твір відповідно до ст. 440
ЦК України відносяться:

1) право на використання твору;

2) виключне право дозволяти
використання твору;

3) право перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Виключне право - майнове право особи,
яка має щодо твору, виконання,
постановки, передачі організації
мовлення, фонограми чи відеограми
авторське право і (або) суміжні права,
на використання цих об'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
лише нею і на видачу лише цією особою
дозволу чи заборону їх використання
іншим особам у межах строку,
встановленого цим Законом (ст. 1 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права»).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
контрафактний примірник твору,
фонограми, відеограми - примірник
твору, фонограми чи відеограми,
відтворений, опублікований і (або)
розповсюджуваний з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
у тому числі примірники захищених в
Україні творів, фонограм і відеограм,
що ввозяться на митну територію
України без згоди автора чи іншого
суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, зокрема з країн, в яких
ці твори, фонограми і відеограми ніколи
не охоронялися або перестали
охоронятися.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право), зокрема,
належить виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності» № 12 від
17.10.2012 особа, що розповсюджує
примірники, в яких відображено об'єкти
авторського права та/або суміжних прав
без дозволу суб'єкта такого права, несе
відповідальність за порушення
законодавства про авторське право і
тому в випадку, коли контрафактну
продукцію нею отримано за договором з
третіми особами.

Отже, відповідальність за порушення
авторських прав позивача несе саме
відповідач, а тому його доводи з
приводу того, що він не є виробником
даного товару «парасолька дитяча» за
кодом 878097-Парасолька дит DPR 35W"
правомірно не були прийнятті місцевим
господарським судом до уваги.

Факт відсутності у відповідача
правової підстави на використання
об'єктів інтелектуальної власності,
зокрема малюнків «Маша» і «Медведь»,
від товариства з обмеженою
відповідальністю «Маша і Мєдвєдь», як
суб'єкта, що має виключне право на
дозвіл чи заборону використання таких
творів іншими особами відповідно до ст.
15 Закону України «Про авторське право і
суміжні права», вважається судом
встановленим, оскільки доказів іншого
не надано, а ні суду першої інстанції, а
ні суду апеляційної інстанції.

З наявних у справі доказів апеляційний
суд вважає правомірним висновок
місцевого господарського суду про те,
що оскільки «парасолька дитяча» за
кодом 878097-Парасолька дит DPR 35W" містить
зображення персонажів «Маша» і
«Медведь» аудіовізуального твору
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь», це порушує виключне право
позивача на дозвіл використання
вказаних об'єктів.

Таким чином, судом встановлено факт
порушення прав позивача.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»,
за захистом свого авторського права і
(або) суміжних прав суб'єкти
авторського права та суміжних прав
мають право звертатися в установленому
порядку до суду та інших органів
відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної
власності, в тому числі невизнання
цього права чи посягання на нього,
тягне за собою відповідальність,
встановлену Цивільним кодексом
України, законом чи договором (ст. 431
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного
кодексу України, суд у випадках та в
порядку, встановлених законом, може
постановити рішення, зокрема, про
застосування разового грошового
стягнення замість відшкодування
збитків за неправомірне використання
об'єкта права інтелектуальної
власності. Розмір стягнення
визначається відповідно до закону з
урахуванням вини особи та інших
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» при порушеннях будь-якою особою,
зокрема, авторського права,
передбаченого статтею 50 закону,
суб'єкти авторського права мають право
подавати позови про відшкодування
збитків (матеріальної шкоди), включаючи
упущену вигоду, або стягнення доходу,
отриманого порушником внаслідок
порушення ним авторського права, або
виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про:
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу. При визначенні компенсації, яка
має бути виплачена замість
відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний у встановлених
пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах
визначити розмір компенсації,
враховуючи обсяг порушення та (або)
наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності»
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права та/або
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків. Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права та/або суміжних прав,
а розмір збитків суб'єкт такого права
доводити не зобов'язаний. Водночас
розмір доведених збитків має
враховуватися господарським судом у
визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного
використання об'єктів авторського
та/або суміжних прав, в тому числі
неодноразове використання одного й
того самого об'єкта, становить
самостійне порушення і може бути
підставою для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
компенсації. У визначенні розміру
такої компенсації господарським судам
необхідно виходити з конкретних
обставин справи і загальних засад
цивільного законодавства,
встановлених статтею 3 ЦК України,
зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом
у межах заявлених вимог у залежності
від характеру порушення, ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується: тривалість порушення та
його обсяг (одно- або багаторазове
використання об'єкта авторського
права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні. У визначенні суми
компенсації господарський суд має
виходити з того розміру мінімальної
заробітної плати, який установлено на
час прийняття судом відповідного
рішення.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач визначив компенсацію за
порушення майнових прав у розмірі 90
мінімальних заробітних плат за
використаний без дозволу твір, що
складає 97 440,00 грн.

Однак, позивач належним чином не
обґрунтував співвідношення розміру
визначеної ним компенсації за
порушення авторського права з розміром
завданої неправомірним використанням
об'єкта авторського права шкоди, що
може бути визначена з урахуванням
розміру збитків потерпілої особи,
розміру доходу, отриманого
відповідачем внаслідок
правопорушення, тощо.

У відповідності до ст. 8 Закону України
"Про державний бюджет України на 2014 рік"
з 1 січня 2014 року встановлено розмір
мінімальної заробітної плати 1218, 00 грн.
на місяць.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов вірного
висновку про зобов'язання відповідача
сплатити компенсацію за порушення
авторських прав позивача частково у
розмірі 10 мінімальних заробітних плат,
що становить 12 180,00 грн.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного апеляційний суд не
приймає до уваги твердження
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі стосовно порушення
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
на підставі доказів та пояснень
наявних в матеріалах справи дійшла до
висновку, що відповідно до ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України підстав для скасування чи
зміни рішення місцевого
господарського суду не вбачає, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги відповідно до ст. 49
ГПК України, що судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99,
101-105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Адвентіс"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
29.09.2014р. у справі № 910/8986/14 залишити без
змін.

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко