ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа №917/1922/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми "Добробут",
вул. Радянська, 8, смт. Козельщина, 39100

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми "Лан", с.
Шенгури, Кобеляцький район, Полтавська
область, 39252 та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"МТД груп", юридична адреса: вул.
Радунська, 1/10, оф. 6, м. Київ, 02097; фактична
адреса: вул. Ганни Ахматової, 13-Б, кв. 13,
м. Київ, 02068

Третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідачів - Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, вул. Тевелєва, 13, м.
Полтава, 36014.

про зняття арешту з майна

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Добробут"
звернулося до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми "Лан" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"МТД груп" про зняття арешту з майна
(транспортний засіб марки ГАЗ 66 АЦ-30,
цистерна пожежна, днз 10909 СН, шасі №0155933;
транспортний засіб марки АЗЛК 214145,
легковий комбі-В, днз 4936 ПОА, шасі №
ХТВ214120Р0399651, кузов № 496142; транспортний
засіб КАВЗ 3976, пасажирський-CID, днз 6044
ПОУ, шасі № 1497922, кузов №Р0013981;
транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 555,
самоскид-С днз 5317 ПОО, шасі № 2646885;
транспортний засіб САЗ 3507, самоскид-С,
днз 6515 ПОО, шасі б/н; транспортний засіб
САЗ 3507, самоскид-С, днз 5861 ПОО, шасі №
XTH531400J1085559; транспортний засіб ГАЗ 53 Б,
самоскид-С, днз 6101 ПОО, шасі № 531400J112932;
транспортний засіб УАЗ 31512, легковий
фаетон-В, днз 3864, ПОБ, шасі № 315120Р045967
кузов № 6078; транспортний засіб УАЗ 3303,
бортовий-С, днз 6023 ПОУ, шасі Р0215873;
транспортний засіб ГАЗ 52 АТЗ-2.4,
паливозаправник-С, днз 6916 ПОО, шасі
ХТН520100К1203862).

Від відповідача 1 надійшла заява про
визнання позову.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву
суду не надав.

Третя особа - Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області у відзиві на позовну заяву
проти позову заперечує, зазначає, що
виконавчі документи де стягувачем є
ТОВ Агрофірма "Добробут", на виконанні в
органах Державної виконавчої служби
відсутні.

Також, відповідач зазначає, що арешт
накладено правомірно, оскільки
відповідно до повідомлення
Кобеляцького ВРЕВ, підпорядкованого
УМВС України в Полтавській області №
1771 від 21.12.2012 р. саме за боржником - ТОВ
"Агофірма "Лан" зареєстровані спірні
транспортні засоби.

Третя особа наголошує на тому, що
позивач не просить суд у позові визнати
за ТОВ Агофірма "Добробут" право
власності на вищезазначене майно.

Крім того, третя особа зазначає, що
позивач не надав доказів, що арештоване
майно належать на праві власності саме
ТОВ Агрофірма "Добробут", тому підстави
для зняття арешту відсутні.

Таким чином, третя особа вважає, що
питання щодо зняття арешту не може бути
вирішене без визнання права власності
на спірне майно за позивачем.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Добробут",
відповідно до Свідоцтва про право
власності на майновий пай № 200988 від
12.09.2013 р. є власником майнового паю
члена колективного
сільськогосподарського підприємства
"Передовик", ТОВ "Шенгурівське", с.
Шенгури Кобеляцького району
Полтавської області, у розмірі 85 469,00
грн (а.с. 15).

22.04.2013 р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Пецяк Л.В. при
примусовому виконанні наказу № 10/74,
виданого господарським судом
Полтавської області 19.06.2012 р., винесено
постанову про арешт майна боржника (ТОВ
"Агрофірма "Лан") та оголошення заборони
на його відчуження (а.с. 16).

Відповідно до зазначеної постанови
накладено арешт на наступне майно ТОВ
"Агрофірма "Лан": транспортний засіб
марки ГАЗ 66 АЦ-30, цистерна пожежна, днз
10909 СН, шасі №0155933; транспортний засіб
марки АЗЛК 214145, легковий комбі-В, днз 4936
ПОА, шасі № ХТВ214120Р0399651, кузов № 496142;
транспортний засіб КАВЗ 3976,
пасажирський-CID, днз 6044 ПОУ, шасі № 1497922,
кузов №Р0013981; транспортний засіб
ЗИЛ-ММЗ 555, самоскид-С днз 5317 ПОО, шасі №
2646885; транспортний засіб САЗ 3507,
самоскид-С, днз 6515 ПОО, шасі б/н;
транспортний засіб САЗ 3507, самоскид-С,
днз 5861 ПОО, шасі № XTH531400J1085559;
транспортний засіб ГАЗ 53 Б, самоскид-С,
днз 6101 ПОО, шасі № 531400J112932; транспортний
засіб УАЗ 31512, легковий фаетон-В, днз 3864,
ПОБ, шасі № 315120Р045967 кузов № 6078;
транспортний засіб УАЗ 3303, бортовий-С,
днз 6023 ПОУ, шасі Р0215873; транспортний
засіб ГАЗ 52 АТЗ-2.4, паливозаправник-С,
днз 6916 ПОО, шасі ХТН520100К1203862.

Проте, як стверджує позивач, накладення
арешту на перелічене вище майно
здійснено неправомірно, тому дане
майно підлягає звільненню з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що стягнення
звертається тільки на майно боржника,
яке належить йому на праві приватної
власності, а зазначені транспортні
засоби не належать боржнику, оскільки є
спільною частковою власністю
співвласників майна колишнього
колективного сільськогосподарського
підприємства "Передовик" с. Шенгури
Кобеляцького району Полтавської
області.

Так, 28.08.2001 р. між громадянами України (579
осіб) - власниками майнових паїв,
отриманих у результаті паювання майна
колективного сільськогосподарського
підприємства "Передовик" Кобеляцького
району Полтавської області, у зв'язку з
його реформуванням був укладений
договір про спільне володіння,
користування і розпорядження майном,
що знаходиться в спільній частковій
власності (а.с. 25 - 48).

Відповідно до даного договору
співвласники домовилися спільно
володіти, користуватися і
розпоряджатися майном, яке вони
отримали у спільну часткову власність,
як єдиний майновий комплекс.

Крім того, 28.08.2001 р. між громадянами
України - співвласниками майна (579 осіб),
що належить їм на праві спільної
часткової власності, діючи на підставі
договору про спільне володіння,
користування і розпорядження майном,
що знаходиться у спільній частковій
власності від 28.08.2001 р. та Товариством з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Лан" був укладений договір передачі
майна колективом співвласників
юридичній особі - ТОВ "Агрофірма Лан"
(а.с. 37 - 48).

В додатку № 1 до даного договору, що є
його невід'ємною частиною, міститься
перелік основних засобів, що
передаються господарству в оренду.
Серед іншого майна там зазначено і
майно, на яке відповідачем, помилково,
як вважає позивач, накладено арешт.

Зокрема, під порядковими номерами 32 - 38,
40 - 43, 49 додатку перелічено саме ті
транспортні засоби, на які накладено
арешт.

Як зазначає позивач, частина майнових
паїв членів колективного
сільськогосподарського підприємства
"Передовик" була викуплена Товариством
з обмеженою відповідальністю
Агрофірма "Добробут" (позивачем у даній
справі); частка ТОВ Агрофірми "Добробут"
у пайовому фонді майна колишнього КСП
"Передовик" становить 85 469,00 грн, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на майновий пай № 200988 від
12.09.2013 р. (а.с. 15).

Як стверджує позивач, саме арештоване
майно є часткою ТОВ Агрофірми
"Добробут" у пайовому фонді майна
колишнього КСП "Передовик".

Проте, чинність арешту, накладеного
постановою державного виконавця на
майно (транспортні засоби), як зазначає
позивач, позбавляє його можливості
розпорядження, належним йому майном, що
стало підставою для звернення з даним
позовом.

Обґрунтовуючи звернення з даним
позовом до відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірми
"Лан" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"МТД груп" позивач зазначає наступне:

14 листопада 2013 року ухвалою
господарського суду Полтавської
області у справі № 10/74 замінено
Акціонерний банк "Банк регіонального
розвитку" (вул. Дегтярівська, 8-А, м. Київ)
його правонаступником - Товариством з
обмеженою відповідальністю "Юридична
компанія "МТД груп" під час виконання
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 25.09.2012 р. про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Лан"
(місцезнаходження: с. Шенгури,
Кобеляцький район, Полтавська область)
2 810 000,00 грн заборгованості по
кредитному договору № 14/10-66 від 16.05.2005 p.;
238 965,50 грн заборгованості по процентах;
7 833,02 грн пені за прострочення сплати
процентів, всього 3 056 798,51 грн та 30 567,99
грн судових витрат.

Саме тому відповідачами по даному
позову зазначено боржника - ТОВ
Агрофірма "Лан" та особу, в інтересах
якої накладено арешт на майно, нового
стягувача - ТОВ "Юридична компанія "МТД
груп".

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку
відмовити в позові, виходячи з
наступного:

Відповідно до ст. 60 Закону України „Про
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 р. (з наступними
змінами та доповненнями) роз'яснено
наступне:

Відповідно до статті 60 Закону України
"Про виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутись до суду з позовом про
визнання права власності на майно і про
зняття з нього арешту. Відповідачами у
справах за цими позовами є стягувач і
боржник, а справи підлягають
розглядові за правилами
господарського судочинства, якщо вони
виникають у цивільних чи господарських
правовідносинах і суб'єктний склад
сторін у них відповідає вимогам
статті 1 ГПК України. Що ж до заперечень
проти арешту (опису) майна, які не
пов'язані зі спором про право на це
майно, а стосуються порушень вимог
виконавчого провадження з боку органів
державної виконавчої служби, то їх слід
розглядати за правилами статті 121-2
ГПК України.

Також, відповідно п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису" № 6 від 27.08.1976
р. (з наступними змінами та
доповненнями) за правилами,
встановленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізовано.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" № 14 від 26.12.2003 р. вимоги
інших осіб щодо належності їм, а не
боржнику майна, на яке накладено арешт,
вирішуються шляхом пред'явлення ними
відповідно до правил підвідомчості (ст.
24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України)
позову до боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на майно і
звільнення його з-під арешту. В такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах.

Враховуючи вищенаведені положення
закону та правові позиції вищих
судових інстанцій України щодо даної
категорії спорів, господарський суд
зазначає, що пред'явлення позовів у
порядку ст. 60 Закону України "Про
виконавче провадження" про визнання
права власності на майно і про
звільнення майна з-під арешту,
накладеного державним виконавцем,
має здійснюватися особою, яка є
відмінною від боржника. Сам боржник
має бути обов'язково залучений в якості
відповідача за такого роду вимогами.
Слід зазначити, що пред'явлення такого
роду позовів є способами захисту права
власності особи від незаконних
посягань на майно. Цей спосіб судового
захисту застосовується у випадку, коли
особа, яка вважає себе власником
спірного майна, не може здійснювати
свої правомочності власника через те,
що майно було арештоване державним
виконавцем як таке, що не належить цій
особі.

В даному ж випадку, як вбачається із
матеріалів справи (копії свідоцтв про
реєстрацію ТЗ у матеріалах справи, а. с.
17 - 24), спірне майно, на яке державним
виконавцем накладено арешт, належать
відповідачу 1 (ТОВ Агрофірма "Лан" -
боржнику за виконавчим провадження), а
не позивачу - ТОВ Агрофірма "Добробут".

При цьому, вимога про визнання права
власності на спірне майно позивачем не
заявляється; доказів того, що
арештоване майно є власністю ТОВ
Агрофірма "Добробут" позивач суду не
надав.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
посилань позивача на ст. 60 Закону
України „Про виконавче провадження",
як на підставу заявлених вимог.

Також, слід зазначити, що істотною
ознакою спорів, що підвідомчі
господарським судам та випливають із
положень Закону України „Про
виконавче провадження", є наявність між
сторонами спору щодо права на
майно/права вимоги, що не пов'язується
із реалізацією державним виконавцем
своїх владних повноважень. В даному ж
випадку, позивачем фактично
оспорюється законність накладення
арешту, накладеного державним
виконавцем на майно у процесі
реалізації своїх владних функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про державну виконавчу службу"
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Отже, органи Державної виконавчої
служби є суб'єктами владних
повноважень при виконанні покладених
на них повноважень щодо виконання
судових рішень.

Відповідно до ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження
(крім державного виконавця) та особи,
які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду із
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний
орган державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України скарги на дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, у порядку господарського
судочинства дії чи бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені лише стягувачем, боржником
або прокурором і тільки при виконанні
рішень у господарських справах.

Позовні заяви з приводу рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби, ухвалених (вчинених) під час
виконання рішень у господарський
справах, подані особами, які зазначеною
нормою не визначені як суб'єкти
оскарження, підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена
також у п. 5 листа Вищого
адміністративного суду України від
28.09.2009 р. N 1276/10/13-09.

Відповідно до п. 2, п. 19 постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13.12.2010 р. № 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" судам необхідно враховувати, що
статтею 121-2 ГПК та статтею 383 ЦПК
визначено обмежене коло осіб, які мають
право оскаржити рішення, дії та
бездіяльність органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень у господарських та
цивільних справах відповідно у
порядку господарського та цивільного
судочинства, а тому спори за зверненням
інших осіб на рішення, дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби при виконанні
зазначених судових рішень належать до
юрисдикції адміністративних судів;
судам при розгляді справ з приводу
оскарження дій державного виконавця
стосовно арешту майна боржника
потрібно враховувати, що в межах
статті 181 КАС України розглядаються
вимоги щодо арешту (опису) майна, які не
пов'язані зі спором про право на це
майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірми "Добробут"
не є стягувачем чи боржником у
виконавчому провадженні по
примусовому виконанні наказу
господарського суду у справі № 10/74,
виданого 19.06.2012 р.

Також, слід зазначити, що вимога про
зняття арешту, заявлена стосовно
відповідачів (боржника та стягувача),
які не наділені повноваженнями вчиняти
будь-які дії стосовно арештованого
майна, тобто зазначені в якості
відповідачів юридичні особи є
неналежними відповідачами у даній
справі за вказаною вимогою (про зняття
арешту з майна).

Статтею 1 ГПК України передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
скориставшись при цьому належними
способами захисту, зокрема, наведеними
у статті 16 ЦК України.

Фактично жодних вимог до відповідачів
позивачем не заявлено, жодних дій, які
мали б вчинити ТОВ Агрофірми "Лан" та
ТОВ "Юридична компанія "МТД груп", як
відповідачі у даній справі, а також
обставин, які б свідчили про порушення
останніми прав та охоронюваних законом
інтересів ТОВ Агрофірма "Добробут",
позивач не зазначив.

Також, позивачем не надано на вимогу
суду доказів порушення його прав саме
відповідачами.

До того ж, позовні вимоги ТОВ Агрофірма
"Добробут" не стосуються спору про
право власності на арештоване майно і
направлені виключно на оспорювання
законності накладення арешту на дане
майно в процесі здійснення виконавчого
провадження Відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області.

Також, судом досліджено, що позивач не є
стороною виконавчого провадження щодо
виконання наказу господарського суду
№ 10/74 від 19.06.2012 р.

Судом з'ясовано, що державним
виконавцем винесена постанова про
арешт майна боржника в рамках
виконавчого провадження щодо
виконання наказу господарського суду
№ 10/74 від 19.06.2012 р. про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Лан"
(місцезнаходження: с. Шенгури,
Кобеляцький район, Полтавська область)
2 810 000,00 грн заборгованості по
кредитному договору № 14/10-66 від 16.05.2005 p.;
238 965,50 грн - заборгованості по
процентах; 7 833,02 грн пені за
прострочення сплати процентів, всього 3
056 798,51 грн та 30 567,99 грн судових витрат.

Боржником у зазначеному виконавчому
провадженні є ТОВ "Агрофіра "Лан",
стягувачем - ТОВ "Юридична компанія "МТД
груп".

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
заявлена позивачем вимога про зняття
арешту з майна саме до зазначених
відповідачів у даній справі є
безпідставною, тому в задоволенні
позову належить відмовити повністю.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити в позові до Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірми
"Лан", с. Шенгури, Кобеляцький район,
Полтавська область, 39252

2. Відмовити в позові до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"МТД груп".

Суддя
Сірош Д.М.