м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26533/14 16.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІП ПЛАСТ»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газопостачальна
компанія

«Промгаз України»

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ткаченко Ю.Б. - по дов.
№ б/н від 12.11.2014

від відповідача Куракін Ю.В. - по дов.
№ б/н від 06.06.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВІП
ПЛАСТ» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газопостачальна
компанія «Промгаз України» про:

- визнання господарських операціій в
межах договору № TP-468 від 26.02.2014 з
постачання Товариством з обмеженою
вілновідальніспо «Газопостачальна
компанія «Промгаз України» газу в
обсязі 4150,00 тис. куб. м. та приймання
вказаного газу в обсязі 4150,00 тис. куб. м.
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВІН ПЛАСТ» такими,
що фактично відбулися;

- визнання обсягу газу в розмірі 4150,00
тис. куб. м., який фактично в березні 2014
року було передано Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Газопостачальна компанія
«Промгаз України» до Товариства з
обмеженою вілновідальніспо «ВІН
ПЛАСТ» як такий, що був переданий за
договором № ТР-468 від 26.02.2014.

- зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газопостачальна
компанія «Промгаз України» підписати
та передати до Товариства з обмеженою
відповідальністю «В1П ПЛАСТ» акт
нрийому-нередачі природного газу про
постачання продавцем до покупця
упродовж березня 2014 року природного
газу в об'ємі 4150 тис. куб.м. на загальну
суму 15 274 507,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.12.2014 порушено провадження у
справі № 910/26533/14 та розгляд справи
призначено на 16.12.2014.

Відповідачем в судовому засіданні
16.12.2014 подано клопотання про припинення
провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з тим, що
заявлені позивачем вимоги є вимогами
про встановлення факту та не
відповідають визначеним способам
захисту прав і законних інтересів.

Суд розглянувши клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі відмовляє в його
задоволенні з огляду на наступне

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Враховуючи те, що подане клопотання не
містить визначених ст. 80 ГПК України
обставин, які є підставою для
припинення провадження у справі,
клопотання задоволенню не підлягає.

Позивач в судовому засіданні 16.12.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 16.12.2014
позовні вимоги не визнав.

В судовому засіданні 16.12.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

26.02.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Газопостачальна
компанія «Промгаз України»
(відповідач, продавець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «ВІП
ПЛАСТ» (позивач, покупець) було
укладено договір № ТР-468
купівлі-продажу природного газу (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
у 2014 році зобов'язується передати
покупцю для подальшої реалізації
природний газ в обсязі згідно з п. 3.6.
цього договору, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.6. договору кількість газу,
що підлягає передачі продавцем покупцю
за цим договором в період березня 2014
року складає обсяг 4 150,000 тис. куб. м.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна
природного газу, що передається по
даному договору за 1 000 куб м. разом з
ПДВ складає 3 680,60 грн.

Згідно з п. 5.3. договору загальна
вартість природного газу, який
продавець зобов'язується передати
покупцю по даному договору
визначається загальною вартістю
об'ємів переданого природного газу на
підставі актів приймання-передачі.

Пунктом 6.1. договору визначено, що
розрахунок за поставку газу
здійснюється покупцем на умовах 100%
оплати вартості необхідного обсягу
природного газу до 27.02.2014.

Спір виник у зв'язку з тим, що позивачем
було 28.02.2014 та 13.03.2014 проведено повну
оплату вартості природного газу у
розмірі 15 274 506,00 грн. та упродовж
березня 2014 року здійснено поставку
природного газу кінцевим споживачам в
об'ємі 4 150 тис. куб. м. Проте, відповідач
всупереч умов п.п. 2.1.2., 2.1.3. договору
незважаючи на фактичну поставку газу
ухиляється від обов'язку оформити
документацію щодо передачі природного
газу, зокрема підписати відповідний
акт прийому-передачі поставленого
газу, який був надісланий позивачем
відповідачу разом з вимогою № 08/05-01 від
08.05.20014.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача. Предмет позову
кореспондує зі способами захисту
права, які визначені, наприклад, у ст. 16
Цивільного кодексу України.

Під способами захисту прав слід
розуміти заходи, прямо передбачені
законом з метою припинення оспорювання
або порушення суб'єктивних цивільних
прав та (або) усунення наслідків такого
порушення.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Статтею 20 Господарського кодексу
України визначено, що права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності
прав;

визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в
натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських
санкцій;

застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими
законом.

Застосування конкретного способу
захисту цивільного права залежить як
від змісту суб'єктивного права, за
захистом якого звернулася особа, так і
від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати
характер спірних правовідносин сторін
(предмет та підставу позову), характер
порушеного права позивача та
можливість його захисту в обраний ним
спосіб.

Позовні вимоги, в яких позивач просить
суд встановити певні факти не
відповідають встановленим способам
захисту цивільних прав.

Крім цього, позивачем на зазначено в
чому полягає порушення його прав з боку
відповідача за відсутності заперечень
відповідача щодо наявності цих фактів.

Стосовно вимоги про зобов'язання
підписати акт приймання-передачі слід
зазначити, наступне

За умовами п.п. 2.1.2., 2.1.3. договору
продавець зобов'язується оформити
документацію, необхідну для отримання
газу покупцем та передати покупцю акти
приймання-передачі природного газу і
рахунки на його оплату.

Відповідно до п. 2.2.3. договору покупець
зобов'язаний по закінченню місяця
поставки газу, в термін до 5-ти днів
оформити з продавцем оригінали актів
прийому-передачі, що підтверджують
фактично отриманий обсяг. Сторони
домовились, що у випадку
необґрунтованої відмови від
підписання актів приймання-передачі
газу у вказаний строк, покупець
вважається таким, що підтвердив обсяг
поставленого газу та іншу інформацію,
зазначену у згаданих актах, а останні
вважаються підписаними сторонами.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено порушення його
прав з боку відповідача щодо не
підписання останнім акту
приймання-передачі природного газу,
оскільки сам позивач не заперечує його
поставку відповідачем.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю «ВІП
ПЛАСТ» задоволенню не підлягають
повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.12.2014.

Суддя
В.В.Сівакова