м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз"
до Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
про стягнення грошових коштів
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Бурдак О.В. (за
довіреністю від 01.10.2014);
від відповідача: Мицько (за довіреністю
В судовому засіданні 10 листопада 2014
року, відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
09 серпня 2014 року до канцелярії
Господарського суду міста Києва
надійшла позовна заява 19/6960 від 01.09.2014
року Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" (позивач) до
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (відповідач) про
стягнення з останнього 3% річних в
розмірі - 131 556,21 грн. (сто тридцять
одна тисяча п'ятсот п'ятдесят шість
гривень 21 копійка) та втрат від
інфляції в сумі - 80 014,14 грн.
(вісімдесят тисяч чотирнадцять гривень
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Відповідачем було прострочено
виконання грошового зобов'язання за
рішенням Господарського суду міста
Києва і постановою Київського
апеляційного господарського суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі №910/19043/14.
Розгляд справи призначено на 06.10.2014.

Судове засідання, призначене на 06.10.2014
р., не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014 року розгляд справи
відкладено на 29.10.2014 року.

В судовому засіданні 29.10.2014 року по
справі № 910/19043/14 оголошено перерву до
10.11.2014 року.

31.10.2014 року через канцелярію суду від
представника Позивача надійшла заява
б/н від 29.10.2014 року «Про зменшення
розміру позовних вимог та повернення
зайво сплаченого судового збору», у
якій останній просить стягнути з
Відповідача 3 952,1 грн. інфляційних
втрат, замість помилково нарахованих 80
014,14 грн., у зв'язку з чим, просить
повернути суму зайво сплаченого
судового збору. Зазначена заява була
прийнята судом, оскільки не суперечить
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідач надав до суду відзив на
позовну заяву, в якому заперечує проти
позову, за викладених у відзиві підстав
та просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 12.05.2009р. по справі № 37/33 позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на користь
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 2159597,17 грн. основного боргу,
3414608,73 грн. інфляційних втрат, 374161,72 грн.-
3% річних, 300 000, 00 грн. пені, 19 157, 06 грн.
витрат по сплаті державного мита, 88,65
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33, апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на рішення
Господарського суду м. Києва від 12.05.09р.
задоволено частково. Рішення
Господарського суду м. Києва від
12.05.2009р. у справі № 37/33 змінено,
викладено резолютивну частину рішення
в наступній редакції: "Позов
задовольнити частково. Стягнути з
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, р/р № 0 в ГОУ ВАТ
"Ощадбанк" України, МФО 300012, ) на користь Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (69035, м.Запоржжія, вул.
Заводська, 7, р/р у АБ "Кліринговий
дім" МФО 300647, ) 2 159 597, 17
грн. основного боргу, 190 615, 80 грн. - 3%
річних, 1 352 442,22 грн. інфляційних
втрат, 25 500 грн. витрат по сплаті
державного мита за подання позову, 60,30
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. В іншій
частині позову відмовити. Видати
наказ."

Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на користь
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 12 500, 00 грн. витрат по
сплаті державного мита за подання
апеляційної скарги (копія постанови в
справі).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.06.2010 року по справі № 52/195,
позов задоволено, стягнуто з Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на користь Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 166 990,20 грн. інфляційної
складової боргу, 42,77 грн. 3% річних, 2 090,58
грн. державного мита та 236,00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (копія рішення
долучено до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що заборгованість
Відповідача за постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.10.2009 року по справі № 37/33 і за рішенням
Господарського суду міста Києва від
16.06.2010 року по справі № 52/195 складає 3 952
100,04 грн. Зобов'язання за вказаними
судовими рішеннями було виконано
Дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 10.10.2012 року, у зв'язку
з чим за період з 01.09.2011 року по 10.10.2012
року 3% річних від простроченої суми за
вказаний період складає 131 556,21 грн., а
інфляційні втрати 3 952,1 грн.

Відповідач з позовною заявою не
погодився і звернувся до суду з
відзивом, у якому заявляє про
застосування строку позовної давності
щодо вимог Позивача, оскільки останній
звернувся із позовом 01.09.2014 року, хоча
про постанову Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33 і про рішення
Господарського суду міста Києва від
16.06.2010 року по справі № 52/195 останній
дізнався 09.10.2009 року та 17.06.2010 року
відповідно, тобто після спливу
загального (3-х річного) строку позовної
давності. Крім цього, вказує що
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат на раніше стягнуту пеню, 3% річних,
інфляційні, державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу є необґрунтованим.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
представлені сторонами документи та
докази, господарський суд вважає, що
позовні вимоги, з урахуванням поданих
уточнень, підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язань -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

На підставі ст. 4-5 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Як встановлено судом, рішенням
Господарського суду м. Києва від
12.05.2009р. по справі № 37/33 позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на користь
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 2 159 597,17 грн. основного
боргу, 3 414 608,73 грн. інфляційних втрат,
374 161,72 грн.- 3% річних, 300 000, 00 грн. пені, 19
157, 06 грн. витрат по сплаті державного
мита, 88,65 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33, апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на рішення
Господарського суду м. Києва від 12.05.09р.
задоволено частково. Рішення
Господарського суду м. Києва від
12.05.2009р. у справі № 37/33 змінено,
викладено резолютивну частину рішення
в наступній редакції: "Позов
задовольнити частково. Стягнути з
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, р/р № 0 в ГОУ ВАТ
"Ощадбанк" України, МФО 300012, ) на користь Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (69035, м.Запоржжія, вул.
Заводська, 7, р/р у АБ "Кліринговий
дім" МФО 300647, ) 2 159 597, 17
грн. основного боргу, 190 615, 80 грн. - 3%
річних, 1 352 442,22 грн. інфляційних
втрат, 25 500 грн. витрат по сплаті
державного мита за подання позову, 60,30
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. В іншій
частині позову відмовити. Видати
наказ."

Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на користь
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 12 500, 00 грн. витрат по
сплаті державного мита за подання
апеляційної скарги.

З постанови Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33 вбачається, що грошове
зобов'язання зі сплати встановлених
судом сум, виникло через неналежне
виконання Дочірньою компанію "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" договору №
06/07-204 від 01.02.2007 року.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.06.2010 року по справі № 52/195,
позов задоволено, стягнуто з Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на користь Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" 166 990,20 грн. інфляційної
складової боргу, 42,77 грн. 3% річних, 2 090,58
грн. державного мита та 236,00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Обов'язок зі сплати 166 990,20 грн.
інфляційної складової боргу та 42,77 грн.
3% річних виник у Відповідача за
рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.06.2010 року по справі № 52/195
через невиконання грошового
зобов'язання за постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.10.2009 року по справі № 37/33 в розмірі 2
159 597,17 грн.

Як вбачається з п. 5.4. постанови пленуму
Вищого Господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14, господарським судам необхідно мати
на увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Також суд відмічає, відповідно до ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України (в редакції чинній на момент
звернення Позивача до суду), судові
витрати складаються з державного мита,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Отже, судові витрати, а саме державне
мито і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
стягнуті рішеннями судів, не є грошовим
зобов'язанням в розумінні ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України (в редакціях чинних на день
звернення Позивача до суду).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що задоволенню підлягають
позовні вимоги в частині нарахування 3%
річних і індексу інфляції за період з
01.09.2011 року по 10.10.2012 року на грошове
зобов'язання зі сплати 2 159 597,17 грн.
основного боргу, 190 615,80 грн. 3% річних, 1
352 442,22 грн. інфляційних втрат - за
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33 та за грошове зобов'язання
зі сплати 166 990,20 грн. інфляційних
втрат, 42 067,77 грн. 3% річних - за рішенням
Господарського суду міста Києва від
16.06.2010 року по справі № 52/195, що в сумі
складає 3 911 713,16 грн.

Таким чином, розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат Позивача є невірним,
правильним слід вважати наступний
розрахунок.

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період№Інфляційне збільшення суми
боргуІСума боргу з врахуванням індексу
інфляціїі01.09.2011 -
10.10.3.161.0013805.953915519.11

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів3911713.1601.09.2011 - 10.10.20124063
%130533.33Отже, за період з 01.09.2011 року по
10.10.2012 року з Відповідача підлягає
стягненню 3 805,95 грн. інфляційних втрат
та 130 533,33 грн. 3% річних.

Щодо посилань Відповідача на
необґрунтованість нарахування
інфляційних втрат та 3% річних на суми 3%
річних, інфляційних втрат, державне
мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу стягнутих постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2009 року по
справі № 37/33 та рішенням
Господарського суду міста Києва від
16.06.2010 року по справі № 52/195, суд
повідомляє наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

На підставі ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У відзиві на позов Відповідач зазначає,
що позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних і інфляційних втрат на раніше
стягнену пеню, 3% річних, інфляційні
втрати, державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу задоволенню не
підлягають.

Однак, такі посилання є
необґрунтованими оскільки Відповідач
фактично ототожнює пеню та
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання у формі
інфляційних втрат і 3% річних від
простроченої суми. Крім того,
рішеннями, на підставі яких у
Відповідача виникли грошові
зобов'язання, з останнього пеня не
стягувалась.

З приводу заявленого Відповідачем
клопотання про застосування строків
позовної давності до позовних вимог
Позивача, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі п. 3.4. постанови пленуму
Вищого Господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14, до вимог про стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції застосовується загальна
позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Як вбачається з п. 4.3. постанови пленуму
Вищого Господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14, до вимог про стягнення сум процентів,
передбачених статтею 625 ЦК України,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 названого Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанова Київського апеляційного
господарського суду по справі № 37/33, на
підставі якої у ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Запоріжгаз" виникло
грошове зобов'язання, датована від
08.10.2009 року, представник останнього,
відповідно до цієї ж постанови, був
присутнім в судовому засіданні 08.10.2009
року, тобто строк позовної давності на
грошове зобов'язання за вказаним
рішенням суду почав перебіг 09.10.2009 року.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Перебіг позовної давності за вимогою
про стягнення грошового зобов'язання
за постановою Київського апеляційного
господарського суду по справі № 37/33 від
08.10.2009 року перервався на підставі ч. 2
ст. 264 Цивільного кодексу України,
оскільки, як вбачається з рішення суду,
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" у квітні 2010 року
звернулося із позовом до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України".

Крім цього, 10.10.2012 року між ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" та Дочірньою компанією
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" укладено
договір № 14/12-452 про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, відповідно до п. ІІ
якого, ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" зменшує
дебіторську заборгованість Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України": за договором від 01.02.2007 року №
06/07-204, на суму 3 952 100,04 грн. та
відповідно відображає суму 3 952 100,04
грн. у своєму бухгалтерському обліку як
зменшення кредиторської
заборгованості перед Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"; за договором від 11.11.2002 року №
02/02-1734, на суму 3 952 100,04 грн.

Зобов'язання Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" перед ПАТ
по газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" за договором № 06/07-204 від
01.02.2007 року - на суму 3 952 100,04 грн.,
вважаються припиненими шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Укладанням договору № 14/12-452 від 10.10.2012
року строк позовної давності знову
перервався і почав перебіг 11.10.2012 року,
днем спливу строку позовної давності є
11.10.2015 року.

З огляду на вищевикладене клопотання
Відповідача, у якому той просить
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог Позивача є
необґрунтованим і задоволенню не
підлягає.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню про стягнення з
Відповідача 3 805,95 грн. інфляційних
втрат та 130 533,33 грн. 3% річних.

Судові витрати Позивача по сплаті
судового збору пропорційно розміру
задоволених вимог в сумі 2 686,95 грн.
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на Відповідача.

Щодо клопотання Позивача про
повернення суми заяво сплаченого
судового збору, суд повідомляє
наступне.

Як вбачається зі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

На підставі п. 3.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення. При цьому питання щодо
повернення зайво сплаченої суми
судового збору у зв'язку із зменшенням
позовних вимог вирішується
господарським судом на загальних
підставах і в порядку, визначеному
законодавством. Якщо ж до заяви про
збільшення розміру позовних вимог не
додано доказів сплати суми судового
збору у встановленому порядку та
розмірі (з урахуванням такого
збільшення), то відповідна заява
повертається господарським судом на
підставі пункту 4 частини першої статті
63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки
виявлено після прийняття
господарським судом заяви про
збільшення розміру позовних вимог, суд
стягує несплачені в установленому
порядку та розмірі суми судового збору
за результатами розгляду справи на
підставі статті 49 ГПК.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, а також те,
що спочатку Позивачем було сплачено 4
231,41 грн. судового збору за позовні
вимоги майнового характеру в розмірі 211
570,35 грн., потім, на підставі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, зменшено розмір позовних
вимог, в результаті якого до сплати
підлягало 2 710,17 грн. судового збору за
позовні вимоги майнового характеру в
розмірі 135 508,31 грн., Позивачем було
зайво сплачено 1 521,24 грн. судового
збору, який на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України «Про судовий збір»
підлягає поверненню останньому.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4-5, 22, 33, 35, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(ідентифікаційний код 31301827, адреса: 04116,
м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, р/р
003 у ПАТ Банк «Київська Русь») або
з будь-якого іншого виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (ідентифікаційний код
03345716, адреса: 69035, Запорізька обл., місто
Запоріжжя, вулиця Заводська, будинок 7)
на будь-який рахунок, виявлений
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, грошові кошти:
інфляційних втрат - 3 805,95 грн. (три
тисячі вісімсот п'ять гривень 95
копійок), 3% річних - 130 533,33 грн. (сто
тридцять тисяч п'ятсот тридцять три
гривні 33 копійки) та судові витрати - 2
686,95 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят
шість гривень 95 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Заяву Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" б/н від 29.10.2014
року «Про повернення зайво сплаченого
судового збору» у справі № 910/19043/14 -
задовольнити.

5. Повернути Публічному акціонерному
товариству по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз"
(ідентифікаційний код 03345716, адреса: 69035,
Запорізька обл., місто Запоріжжя,
вулиця Заводська, будинок 7) судовий
збір, сплачений на підставі платіжного
доручення № 280 від 28.08.2014р. в частині
розміру 1 521,24 грн. (одна тисяча п'ятсот
двадцять одна гривня 24 копійки).

6. Копію даного рішення разом із
оригіналом платіжного доручення № 280
від 28.08.2014р. направити Позивачу по
справі № 910/19043/14.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.12.2014р.

Суддя

Ю.В. Цюкало