ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 916/4164/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Яцук Є.В. за довіреністю №
507 від 28.07.2014р.

Від відповідача: Мирончак А.П. за
довіреністю № 0411/01 від 04.11.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом державного
підприємства „Одеська залізниця" до
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Трансінвестсервіс" про
стягнення 23 459,90 грн. та за зустрічним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Трансінвестсервіс" до
державного підприємства „Одеська
залізниця" про визнання договору
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Одеська
залізниця" (далі по тексту - ДП „Одеська
залізниця") звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Трансінвестсервіс"
(далі по тексту - ТОВ
„Трансінвестсервіс") з позовом про
стягнення заборгованості в сумі 23 459,90
грн., обгрунтовуючи заявлені позовні
вимоги фактом неналежного виконання
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором з організації
роботи прийомоздавальників вантажу та
багажу на під'їзній колії ТОВ
„Трансінвестсервіс" № ОД/ДН-1-10-250дНЮ
від 12.04.2010р. щодо здійснення своєчасної
та в повному обсязі оплати вартості
наданих позивачем протягом червня 2014
року послуг.

Не погоджуючись із заявленими
позовними вимогами, 25.11.2014р. відповідач
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ДП „Одеська
залізниця" про визнання недійсним
укладеного між сторонами договору з
організації роботи
прийомоздавальників вантажу та багажу
на під'їзній колії ТОВ
„Трансінвестсервіс" № ОД/ДН-1-10-250дНЮ
від 12.04.2010р. Ухвалою від 28.11.2014р.
вказаний зустрічний позов був
прийнятий до сумісного розгляду із
первісним позовом ДП „Одеська
залізниця".

Позивач повністю підтримує заявлені
вимоги за первісним позовом,
заперечуючи проти задоволення
зустрічного позову. Відповідач,
навпаки наполягає на задоволенні
зустрічного позову та просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
ДП „Одеська залізниця".

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, суд
встановив наступне.

12.04.2010р. між ТОВ „Трансінвестсервіс"
(Замовник) та ДП „Одеська залізниця"
(Виконавець) було укладено договір з
організації роботи
прийомоздавальників вантажу та багажу
на під'їзній колії ТОВ
„Трансінвестсервіс" № ОД/ДН-1-10-250дНЮ
(далі по тексту - договір №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р.), у
відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 7.1 якого в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, Замовник дає завдання, а
Виконавець приймає на себе обов'язки у
відповідності із завданням Замовника
забезпечити за плату виконання
прийомоздавальниками вантажу та
багажу Виконавця (надалі іменуються
„прийомоздавальники")
приймано-здавальних та комерційних
операцій з вантажами згідно з
Правилами перевезень вантажів
залізничним транспортом України
(надалі іменуються „роботи") на
території підприємства Замовника (на
всіх коліях станції Хімічна), які
включать у себе наступні роботи: 1.1.1
здавання/приймання вантажів Замовнику;
1.1.2 приймання порожніх/завантажених
вагонів після
вивантаження/завантаження вантажу
Замовником; 1.1.3 огляд у комерційному
відношенні вагонів, що подаються під
вивантаження або навантаження
Замовнику та порожніх вагонів, що
забираються, після їх вивантаження
Замовником; 1.1.4 оформлення документів -
вагонних листів, пам'яток про подавання
вагонів, пам'яток про забирання
вагонів, актів загальної форми, тощо
через автоматизоване робоче місце
прийомоздавальника (надалі іменується
„АРМ ПЗ"). Для безпосереднього
виконання робіт Виконавець залучає 5
(п'ять) штатних одиниць
прийомоздавальників. Сторони погодили,
що цей договір набрав чинності з
01.04.2010р. та строк його дії закінчився
31.12.2010р.

Згідно з п.п. 2.2.2, 2.2.3 № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р. до обов'язків і прав Виконавця
за даною угодою відносяться: виконання
робіт у повній відповідності до вимог
цього договору; використовувати надані
Замовником засоби виключно для
виконання своїх обов'язків за цим
договором.

У відповідності до п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 до
прав і обов'язків Замовника за цим
договором відносяться: Замовник
зобов'язаний вчасно й в повному обсязі
оплачувати роботи Виконавця; приймати
від Виконавця результати виконаних
робіт шляхом підписання акту приймання
робіт і отримання рахунку, виданого на
підставі акту виконаних робіт,
підписаного сторонами; Замовник має
право відмовитись від прийняття
результатів виконаних робіт шляхом
направлення Виконавцю мотивованої
відмови від підписання акту приймання
виконаних робіт, якщо зазначені в акті
роботи не відповідають умовам
договору.

Положеннями п.п. 3.1 - 3.4 вартість послуг з
організації робіт працівників
Виконавця, з урахуванням його витрат,
визначається у калькуляції (додаток №
1), і становить 12 839,41 грн. в місяць,
включаючи ПДВ. Здавання робіт
Виконавцем та приймання їх результатів
Замовником оформлюється актом
здавання-приймання виконаних робіт,
який оформлюється Виконавцем і
підписується повноважними
представниками Сторін протягом 5 (п'яти)
банківських днів після закінчення
звітного періоду. Звітний період
складає 1 (один) календарний місяць.
Оплата здійснюється Замовником
протягом 10 банківських днів на
підставі отриманого від Виконавця
рахунку та підписаного сторонами акту
приймання виконаних за звітний період
робіт. Підписання акту приймання
виконаних робіт представником
Замовника є підтвердженням
відсутності претензій з його боку.

На підставі додаткової угоди №
125Б/12-11-ДНМ-1 від 26.12.2011р. до договору №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р. сторонами
було вирішено в назві договору, в п.п. 1.1,
1.2 основного договору замінити слова
„прийомоздавальники вантажу" на слова
„агенти комерційні". Крім того,
сторонами було погоджено, що вартість
послуг з організації робіт працівників
Виконавця, з урахуванням його витрат,
визначається у Калькуляції (додаток №
1), і становить 21 282,00 грн. на місяць,
включаючи ПДВ. Також, сторонами було
продовжено строк дії договору до 31.12.2012
року.

Згідно з додатковою угодою від 02.01.2013р.
до договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р.
сторонами було визначено, що вартість
робіт працівників Виконавця, з
урахуванням його витрат, визначається
у калькуляції і становить 23 459,90 грн. в
місяць, включаючи ПДВ, а строк дії
договору продовжено до 31.12.2013р. В
подальшому, на підставі додаткової
угоди від 30.12.2013р. сторонами було
продовжено строк спірного договору до
31.12.2014р.

Як стверджує позивач, протягом строку
дії договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р. ДП „Одеська залізниця"
належним чином виконувало покладені на
неї умовами даного договору
зобов'язання, а саме забезпечувало
роботу власних представників щодо
виконання передбачених умовами
вказаного договору послуг. Зокрема,
позивач наголошує на тому, що вказані
послуги надавались відповідачу і
протягом звітного періоду червня 2014
року.

Проте, як свідчать матеріали справи,
ТОВ „Трансінвестсервіс" відмовилось
від підписання акту виконаних робіт
від 30.06.2014р. за червень 2014 року,
мотивуючи свою відмову обставинами,
викладеними у листах відповідача від
12.06.2014р. за вих. № 250/ЖДУ, від 27.06.2014р. за
вих. № 253/ЖДУ та від 16.07.2014р. за вих. №
257/ЖДУ, а саме невиконанням
комерційними агентами ДП „Одеська
залізниця" передбаченого умовами
договору обсягу послуг.

З викладених обставин позивач був
змушений звернутись до суду із
позовними вимогами про стягнення із
ТОВ „Трансінвестсервіс"
заборгованості за послуги, надані
протягом червня 2014 року згідно з
умовами договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р.

В той же час, заперечуючи проти позову,
ТОВ „Трансінвестсервіс" наголошувало
на тому, що договір № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р. є таким, що суперечить закону,
оскільки передбачений умовами цієї
угоди обсяг послуг, що надаються ДП
„Одеська залізниця" оплачується за
рахунок тарифу на перевезення, що
сплачується залізниці. Відповідач
стверджує, що спірний договір є
фіктивним правочином, тобто угодою, що
була вчинена без реального наміру
настання обумовлених нею правових
наслідків.

З огляду на правові позиції сторін по
справі, господарський суд при
вирішенні даного спору першочергово
вважає за необхідне надати правову
оцінку спірному договору на предмет
його відповідності закону.

Відповідно до ст. 215 України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Приписами ст. 234 ЦК України передбачено,
що фіктивним є правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Правові
наслідки визнання фіктивного
правочину недійсним встановлюються
законами.

У п.п. 2.1, 2.9, 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N 11 „Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" (з наступними
змінами та доповненнями) зазначено, що
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК
України) є недійсним незалежно від мети
його укладення, оскільки сторони не
мають на увазі настання правових
наслідків, що породжуються відповідним
правочином. Таким може бути визнаний
будь-який правочин, в тому числі
нотаріально посвідчений. Якщо
сторонами не вчинено ніяких дій на
виконання фіктивного правочину,
господарський суд приймає рішення лише
про визнання фіктивного правочину
недійсним без застосування будь-яких
наслідків. У разі коли на виконання
правочину було передано якесь майно,
такий правочин не може розцінюватися
як фіктивний. Саме лише невчинення
сторонами тих чи інших дій на виконання
правочину не означає його фіктивності.
Визнання фіктивного правочину
недійсним потребує встановлення
господарським судом умислу його
сторін.

З урахуванням того, що фіктивний
правочин не спрямований на набуття,
зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків, він не створює
цивільно-правових наслідків незалежно
від того, чи він був визнаний судом
недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має
враховувати, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

Проте, як свідчать матеріали справи,
оспорюваний договір виконувався обома
сторонами, у них відсутні будь-які
зауваження одна до одної з приводу його
виконання за всі календарні періоди,
крім червня 2014 року, у зв'язку з чим, за
правилами ст. 234 ЦК України даний
договір не може бути визнаний судом
недійсним як фіктивний правочин.

Незважаючи на викладене, з урахуванням
всіх доводів відповідача, суд вважає за
необхідне надати в цілому правову
оцінку договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р., у зв'язку з чим, існує
необхідність звернутись до наступних
приписів закону.

Відповідно до ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Положеннями ст. 307 ГК України
передбачено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором
перевезення пасажира одна сторона
(перевізник) зобов'язується перевезти
другу сторону (пасажира) до пункту
призначення, а в разі здавання багажу -
також доставити багаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання багажу, а
пасажир зобов'язується сплатити
встановлену плату за проїзд, а у разі
здавання багажу - також за його
провезення. Укладення договору
перевезення пасажира та багажу
підтверджується видачею відповідно
квитка та багажної квитанції, форми
яких встановлюються відповідно до
транспортних кодексів (статутів).

У відповідності до ч. 3 ст. 916 ЦК України
робота та послуги, що виконуються на
вимогу власника (володільця) вантажу і
не передбачені тарифами, оплачуються
додатково за домовленістю сторін.
Положеннями ст. 311 ГК України
передбачено, що плата за перевезення
вантажів та виконання інших робіт,
пов'язаних з перевезенням,
визначається за цінами, встановленими
відповідно до законодавства.

Згідно з п. 22 Статуту залізниць України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, за
договором залізничного перевезення
вантажу залізниця зобов'язується
доставити ввірений їй
вантажовідправником вантаж у пункт
призначення в зазначений термін і
видати його одержувачу, а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
встановлену плату. Виконання
залізницею додаткових операцій,
пов'язаних з перевезенням вантажів
(завантаження, розвантаження,
зважування, експедирування тощо),
здійснюється на підставі окремих
договорів.

Статтею 9 Закону України „Про
залізничний транспорт" та п. 58 Статуту
залізниць України передбачено, що
розрахунки за роботи і послуги,
пов'язані з перевезенням вантажів,
пасажирів, багажу, вантажобагажу,
пошти, щодо яких не здійснюється
державне регулювання тарифів,
провадяться за вільними тарифами, які
визначаються за домовленістю сторін у
порядку, що не суперечить
законодавству про захист економічної
конкуренції.

Згідно з п.п. 3, 6 Тарифного керівництва
№ 1 Збірнику тарифів на перевезення
вантажів залізничним транспортом у
межах України та пов'язані з ним
послуги, затвердженого наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 26 березня 2009 р. N 317 (з
наступними змінами та доповненнями)
державні регульовані тарифи
встановлюються на: внутрішні та
міжнародні (експорт та імпорт) вантажні
перевезення, що здійснюються на лініях
широкої та європейської колій
загальної мережі залізниць України;
охорону та супроводження вантажів, що
підлягають обов'язковій охороні силами
відомчої воєнізованої охорони на
залізничному транспорті; користування
вагонами і контейнерами залізниць;
роботи і послуги, пов'язані з
перевезенням вантажів, перелік яких
наведено в розділі III цього Збірника.
Розрахунки за перевезення вантажів,
роботи і послуги, пов'язані з ними, щодо
яких не встановлені державні
регульовані тарифи, проводяться за
вільними тарифами, які визначаються
суб'єктами господарювання за згодою
сторін у порядку, що не суперечить
законодавству про захист економічної
конкуренції. Перелік видів перевезень,
робіт і послуг, які виконуються за
вільними тарифами, наведено в табл. 5
пункту 32 розділу II цього Збірника.

З огляду на наведені законодавчі норми,
господарський суд доходить висновку,
що залізниця вправі укладати додаткові
договори на надання послуг, пов'язаних
із перевезенням вантажів, перелік яких
не є вичерпним, та застосовувати при
визначенні вартості цих послуг вільні
ціни, крім випадків, коли застосування
вільних цін на окремі види послуг не
допускається.

Так, розділом ІІІ Тарифного
керівництва № 1 Збірнику тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язані з ним послуги, затвердженого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 26 березня 2009 р. N 317 (з
наступними змінами та доповненнями),
наведено перелік плат та робіт за
послуги, пов'язані із перевезенням
вантажу, щодо яких здійснюється
державне регулювання тарифів. Послуги,
які є предметом спірного договору, до
даного переліку не відносяться.

В той же час, за умовами п. 32 розділу ІІ
Тарифного керівництва № 1 Збірнику
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ним послуги,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 26
березня 2009 р. N 317 (з наступними змінами
та доповненнями), перелік видів
перевезень, робіт і послуг, які
виконуються залізничним транспортом
за вільними тарифами (на підставі
окремих договорів), не є вичерпним.

Вищенаведені обставини свідчать про
те, що роботи та послуги, які є
предметом договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від
12.04.2010р., можуть здійснюватись виключно
за взаємною згодою сторін на
договірних засадах, що й було зроблено
сторонами. При цьому, суд зауважує, що
вчиняючи осорюваний правочин та
споживаючи протягом тривалого часу
послуги, які є його предметом, і
оплачуючи їх вартість, ТОВ
„Трансінвестсервіс" підтвердило як
факт їх надання, так і реальну
необхідність в їх отриманні при
здійсненні господарської діяльності,
пов'язаної із використанням
залізничної колії. Тобто, наведені
обставини свідчать про відсутність
дефектів волі і волевиявлення
відповідача при вчиненні ним спірної
угоди.

При цьому, суд зауважує, що твердження
ТОВ „Трансінвестсервіс" про те, що
послуги, які є предметом договору №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р., вже включені
до плати за перевезення вантажу
залізницею, яка оплачується на користь
останньої до моменту вивантаження
вантажу, судом відхиляються як такі, що
не базуються на приписах законодавчих
актів та ґрунтуються на самовільному
тлумаченні окремих норм з боку ТОВ
„Трансінвестсервіс".

Посилання ТОВ „Трансінвестсервіс" на
те, що правовідносини між сторонами з
приводу експлуатації належної
відповідачу залізничної колії, на якій
залізницею і надавались послуги, що є
предметом спірного договору, є
предметом регулювання інших укладених
між сторонами по справі угод, а саме:
договору від 08.08.2013р. про експлуатацію
під'їзної колії між Одеською
залізницею та ТОВ „Трансінвестсервіс"
при станції Чорноморська та договору
про організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
вантажів та надані залізницею
додаткові послуги № 1159108 від 30.01.2007р.,
також є хибними з огляду на відмінність
у предметах регулювання даних
договорів.

Таким чином, доводи, покладені ТОВ
„Трансінвестсервіс" в обгунтування
тверджень про недійсність договору №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р. не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи, що має наслідком відмову у
задоволенні зустрічного позову.

Що стосується позовних вимог ДП
„Одеська залізниця" за первісним
позовом, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як було зазначено вище по тексту
рішення, у відповідності до п.п. 2.1.2, 2.1.4,
2.1.6, 3.2, 3.4 до прав і обов'язків Замовника
за цим договором відносяться: Замовник
зобов'язаний вчасно й в повному обсязі
оплачувати роботи Виконавця; приймати
від Виконавця результати виконаних
робіт шляхом підписання акту приймання
робіт і отримання рахунку, виданого на
підставі акту виконаних робіт,
підписаного сторонами; Замовник має
право відмовитись від прийняття
результатів виконаних робіт шляхом
направлення Виконавцю мотивованої
відмови від підписання акту приймання
виконаних робіт, якщо зазначені в акті
роботи не відповідають умовам
договору. Здавання робіт Виконавцем та
приймання їх результатів Замовником
оформлюється актом здавання-приймання
виконаних робіт, який оформлюється
Виконавцем і підписується
повноважними представниками Сторін
протягом 5 (п'яти) банківських днів
після закінчення звітного періоду.
Звітний період складає 1 (один)
календарний місяць. Підписання акту
приймання виконаних робіт
представником Замовника є
підтвердженням відсутності претензій
з його боку.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було направлено на адресу
ТОВ „Трансінвестсервіс" акт виконаних
робіт від 30.06.2014р. за роботу
прийомоздавальників вантажу протягом
червня 2014 року на суму 23 459,90 грн., від
підписання якого відповідач
відмовився. При цьому, відповідно до
листів відповідача від 12.06.2014р. за вих.
№ 250/ЖДУ, від 27.06.2014р. за вих. № 253/ЖДУ, від
10.07.2014р. за вих. № 255/ЖДУ та від 16.07.2014р. за
вих. № 257/ЖДУ підставою для відмови ТОВ
„Трансінвестсервіс" від підписання
акту виконаних робіт за червень 2014 року
стала відмова комерційних агентів ст.
Чорноморська від проведення
комерційного огляду порожніх вагонів
на шляхах станції Хімічна після
вивантаження засобами отримувача
протягом періоду з 21 год. 00 хв. 11.06.2014р.
по 08 год. 00 хв. 12.06.2014р. та протягом
періоду з 27.06.2014р. по кінець червня 2014
року.

Слід зазначити, що оскільки
відповідачу умовами укладеної між
сторонами по справі угоди №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р. надано право
на відмову від підписання акту
виконаних робіт, чим і скористалось ТОВ
„Трансінвестсервіс", саме на позивача
за правилами ст.ст. 32, 33 ГПК України
покладається обов'язок доведення суду
факту належного виконання ним
прийнятих на себе за умовами даного
договору зобов'язань протягом спірного
періоду у вигляді надання повного
обсягу погоджених послуг.

Проте, ДП „Одеська залізниця" не було
надано суду документів, спростовуючих
твердження ТОВ „Трансінвестсервіс"
щодо неналежного виконання
комерційними агентами залізниці ст.
Чорноморська обов'язку проведення
комерційного огляду порожніх вагонів
на шляхах станції Хімічна після
вивантаження засобами отримувача, що
прямо передбачено п. 1.1.3 договору №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р., оскільки
надані ДП „Одеська залізниця"
Відомості плати за користування
вагонами спірного періоду наведених
доводів не спростовують.

Суд зауважує, що згідно зі ст.ст. 1, 9
Закону України „Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, непідписання відповідачем
акту виконаних робіт від 30.06.2014р. до
договору № ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р.
свідчить про те, що вказаний акт не є
первинним бухгалтерським документам,
оскільки не відповідає встановленим
законом вимогам до них, а, отже, і не
посвідчує факт вчинення сторонами
господарської операції протягом
спірного періоду. Викладені обставини
унеможливлюють покладення на
відповідача обов'язку оплати вартості
неналежно наданих позивачем протягом
червня 2014 року послуг за договором №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р. на суму 23 459,90
грн., що, в свою чергу, є підставою для
відмови у задоволенні первісного
позову.

Підсумовуючи всі вищевикладені
обставини, керуючись ст.ст. 203, 215, 234, 908,
910, 916 ЦК України, ст. 307 ГК України, п.п. 22,
58 Статуту залізниць України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (з
наступними змінами та доповненнями),
ст. 9 Закону України „Про залізничний
транспорт", п.п. 3, 6, розділами ІІ, ІІІ
Тарифного керівництва № 1 Збірнику
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ним послуги,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 26
березня 2009 р. N 317 (з наступними змінами
та доповненнями), ст.ст. 1, 9 Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" суд доходить
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення як позову ДП
„Одеська залізниця" про стягнення із
ТОВ „Трансінвестсервіс"
заборгованості в сумі 23 459,90 грн., так і
зустрічного позову ТОВ
„Трансінвестсервіс" до ДП „Одеська
залізниця" про визнання договору №
ОД/ДН-1-10-250дНЮ від 12.04.2010р. недійсним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати зі сплати судового збору за
розгляд позовних вимог за первісним
позовом покладаються на позивача, а за
зустрічним позовом - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 234, 908, 910, 916 ЦК
України, ст. 307 ГК України, п.п. 22, 58
Статуту залізниць України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (з
наступними змінами та доповненнями),
ст. 9 Закону України „Про залізничний
транспорт", п.п. 3, 6, розділами ІІ, ІІІ
Тарифного керівництва № 1 Збірнику
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ним послуги,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 26
березня 2009 р. N 317 (з наступними змінами
та доповненнями), ст.ст. 1, 9 Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність", ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49,
82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. В задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 16.12.2014р.

Суддя
С.П.
Желєзна