РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 918/1271/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Василишин А.Р. ,

судді
Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: Педич Д.П. (довіреність
№09-628 від 17.03.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 10.11.2014 року у справі №918/1271/14
(суддя Марач В.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Комунального підприємства
"Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради

про стягнення в сумі 4 867 209 грн. 32 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 10 листопада 2014
року у справі №918/1271/14 позов Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (надалі - позивач) до
Комунального підприємства
«Здолбунівкомуненергія»
Здолбунівської міської ради (надалі -
відповідач) про стягнення в сумі 4867209
грн. 32 коп. задоволено частково
/а.с.131-138/. Стягнуто з комунального
підприємства "Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради (35701,
Рівненська область, м.Здолбунів,
вул.Шкільна, 40А, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького,6, )
пеню у сумі 174500,36 грн., інфляційні
втрати в сумі 483819,49 грн., три відсотки
річних у сумі 140556,22 грн., судовий збір в
сумі 73080,00 грн.. Припинено провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення основного боргу у сумі 3892866,04
грн. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
після порушення провадження у справі
відповідач сплатив позивачу 3892866,04 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №17 від 24.10.2014 року.
Перевіривши розрахунок санкцій, 3%
річних та інфляційних, який зроблено
позивачем, судом було встановлено, що в
ньому допущено помилку, а саме при
нарахуванні санкцій та 3% річних за
зобов'язаннями січня 2013 року позивачем
враховувався день в якому була
часткова сплата боргу, а саме 29.07.2013
року, 25.12.2013 року, 17.04.2014 року без
відмінусування зазначеної сплати.
Нарахування інфляційних за
зобов'язаннями січня 2013 року позивач
здійснював на суму боргу, яка вже була
збільшена на індекс інфляції за
попередній період, тобто нараховував
інфляцію на інфляцію. Таким чином, з
огляду на вищенаведене, розрахунок
санкцій, 3% річних та інфляційних
складає: пеня - 349000,71 грн., 3% річних -
140556,22 грн.., інфляційні - 483819,49 грн.. Крім
того, суд скористався правом, наданим
пунктом 3 статті 83 ГПК України,
зменшивши на 50% розмір пені, яка
підлягає до стягнення, тобто з 349000,71
грн. до 174500,36 грн..

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, позивач -
Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Рівненської
області від 10.11.2014 року у справі №918/1271/14
скасувати в частині зменшення розміру
пені на 174547,17 грн., в іншій частині
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін /а.с.142-148/.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт
посилається на порушення
господарським судом Рівненської
області норм матеріального права,
зокрема статті 233 Господарського
кодексу України, статей 549-552 Цивільного
кодексу України, та процесуального
права, зокрема статей 4-2, 43, 83, 84
Господарського процесуального кодексу
України, без дослідження усіх істотних
обставин справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що в оскаржуваному рішенні в
частині зменшення пені місцевий
господарський суд не врахував жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги
статей 4-2, 43, 84 Господарського
процесуального кодексу України, що
призвело до прийняття неправильного
рішення; внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучити комерційні кредити
за ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24 % річних; загальна сума
заявлених неустойки, 3% річних,
інфляційних не компенсує повністю
збитків від сплати відсотків за
комерційними кредитами; судом не було
з'ясовано, чи були заподіяні позивачу
збитки неналежним виконанням
зобов'язання, а також не було оцінено
розмір таких збитків; ненадання
позивачем доказів отримання збитків в
результаті заборгованості відповідача
не означає відсутності або наявності
таких збитків.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 04 грудня 2014
року у справі №918/1271/14 апеляційну
скаргу позивача було прийнято до
провадження та призначено дату
судового засідання на 18 грудня 2014 року
/а.с. 141/.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 16
грудня 2014 року у справі №918/1271/14, у
зв'язку із перебуванням у відпустці
судді Бучинської Г.Б., та відповідно до
затверджених складів колегій, внесено
зміни до складу колегії суддів та
визначено наступний її склад:
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя
Василишин А.Р., суддя Саврій В.А. /а.с. 158/.

Відповідач своїм правом, передбаченим
статтею 96 ГПК України, не скористався,
відзиву на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні представник
Комунального підприємства
"Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради проти
апеляційної скарги заперечив, вважає
рішення місцевого господарського суду
законним та обґрунтованим, а тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Про дату, час
та місце проведення судового засідання
повідомлені належним чином /а.с. 156/.

Враховуючи те, що судом вчинено всі
необхідні дії для належного
повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні за відсутності
представника позивача за наявними у
справі матеріалами, у відповідності до
вимог статті 101 ГПК України.

Крім того, відповідно до пункту 4 ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду від 04 грудня 2014
року явка представників сторін
визначалася на їх розсуд.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника відповідача, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 25
грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
як Продавцем та комунальним
підприємством "Здолбунівкомуненергія"
Здолбунівської міської ради, як
Покупцем був укладений договір
№13/2656-ТЕ-28 купівлі-продажу природного
газу (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору
Продавець зобов'язався поставити
Покупцеві імпортований природний газ,
виключно для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями,
національними творчими спілками та їх
регіональними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності), а
Покупець зобов'язався прийняти та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

На виконання пункту 1.1 Договору Позивач
поставив протягом січня - грудня 2013
року, а Відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 4 817 122,83 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу: від 27.05.2013
року №б/н за січень на суму 995840,37 грн.;
від 27.05.2013 року №б/н за лютий на суму
825842,04 грн.; від 27.05.2013 року №б/н за
березень на суму 887938,72 грн.; від 27.05.2013
року №б/н за квітень на суму 330914,70 грн.;
від 31.10.2013 року №б/н за жовтень на суму
439021,88 грн.; від 30.11.2013 року №б/н за
листопад на суму 528213,75 грн.; від 24.01.2014
року №б/н за грудень на суму 809351,37 грн..

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа наступного за місяцем поставки
газу.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, Покупцем розрахунки за
поставлений природний газ проводились
з порушенням пункту 6.1 Договору.

Таким чином, станом на 04.08.2014 року сума
основного боргу відповідача складала
3892866,04 грн..

Після порушення місцевим
господарським судом провадження у
справі відповідач сплатив позивачу 3 892
866,04 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №17 від 24.10.2014 року. Крім
того, позивачем була надана суду першої
інстанції довідка про те, що станом на
07.11.2014 року заборгованість у
відповідача відсутня.

Таким чином, господарським судом
Рівненської області правомірно
припинено провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення з
відповідача основного боргу у розмірі 3
892 866,04 грн., в зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Стосовно позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» про стягнення з відповідача
пені у розмірі 349094,33 грн., суми на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 484616,75 грн. та три відсотки
річних у розмірі 140632,20 грн., колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Аналогічна норма встановлена і статтею
526 Цивільного кодексу України.

Статтею 199 Господарського кодексу
України встановлено, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно ж до статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Договором або
законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання
зобов'язання.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а відповідно до
статті 611 цього ж Кодексу у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до положень статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Пунктом 7.2 договору №13/2656-ТЕ-28
купівлі-продажу природного газу від 25
грудня 2012 року передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
умов цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені норми закону
та договору, та те, що відповідач за
отриманий від позивача природний газ
розраховувався невчасно, то,
відповідно, позивачем правомірно
застосовано до відповідача таку міру
відповідальності, як нарахування пені.

Судом першої інстанції правомірно не
прийнято до уваги заперечення
відповідача про те, що позивачем
пропущено річний строк позовної
давності стосовно вимог про стягнення
пені, так як відповідно до пункту 9.3
договору №13/2656-ТЕ-28 строк у межах якого
Сторони можуть звернутися до суду з
вимогою про захист своїх прав за цим
Договором (строк позовної давності), у
тому числі щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки відповідачем не виконані
умови Договору щодо своєчасної оплати
отриманого природного газу, тому він
зобов'язаний сплатити на користь
позивача суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Колегією суддів здійснено перерахунок
санкцій, 3% річних та інфляційних, який
зроблено ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
та господарським судом Рівненської
області, та встановлено, що позивачем в
своєму розрахунку допущено помилку, а
саме при нарахуванні санкцій та 3%
річних за зобов'язаннями січня 2013 року
позивачем враховувався день в якому
була часткова сплата боргу, а саме
29.07.2013 року, 25.12.2013 року, 17.04.2014 року без
відмінусування зазначеної сплати.
Відповідно ж до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року день фактичної сплати
суми заборгованості не включається в
період часу, за який здійснюється
стягнення інфляційних нарахувань та
пені.

Нарахування інфляційних за
зобов'язаннями січня 2013 року позивач
здійснював на суму боргу, яка вже була
збільшена на індекс інфляції за
попередній період, тобто нараховував
інфляцію на інфляцію. В той час, як
відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року зазначені нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Крім того, здійснюючи нарахування
інфляційних позивач не заокруглював
індекс інфляції до твердої суми, як то
передбачено Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року.

З огляду на вищенаведене, розрахунок
санкцій, 3% річних та інфляційних, який
здійснено господарським судом
Рівненської області є арифметично
вірним, відповідає нормам чинного
законодавства, обставинам справи та
складає: пеня - 349000,71 грн., 3% річних -
140556,22 грн., інфляційні - 483819,49 грн..

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Приписами частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Виходячи із того, що тарифи які
використовує КП
"Здолбунівкомуненергія", не
відповідають фактичним витратам з
надання послуг теплопостачання та не
відшкодована різниця в тарифах на
послуги теплопостачання для КП
"Здолбунівкомуненергія" для населення
за 2012-2113 роки становить 6599484 грн. 27 коп.,
взявши до уваги майновий стан сторін,
які беруть участь у справі, враховуючи,
що основною причиною невиконання
зобов`язань відповідачем є
невідшкодована різниця в тарифах, його
важкий фінансовий стан, а також ступінь
виконання боржником зобов`язань за
договором, а саме сплату відповідачем
основної суми боргу, зважаючи на те, що
відповідач є комунальним
підприємством, основним видом
діяльності якого є виробництво та
розподіл теплової енергії для потреб
населення та соціально значимих
об'єктів міста, через низький ступінь
розрахунків якого і виникла
заборгованість, місцевий
господарський суд правомірно визнав за
можливе скористатись правом, наданим
пунктом 3 статті 83 ГПК України,
зменшивши на 50% розмір пені, яка
підлягає до стягнення, тобто з 349000,71
грн. до 174500,36 грн.. Крім того, при
зменшенні розміру пені судами
приймається до уваги те, що з
відповідача стягуються інфляційні в
сумі 483819,49 грн. та річні в сумі 140556,22
грн., що вже є частковою компенсацією
Апелянту втрат від несвоєчасної сплати
заборгованості відповідачем.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду не
приймаються до уваги доводи
представника відповідача стосовно
того, що місцевий господарський суд
зменшивши розмір пені на 50% не зменшив
розмір судового збору, який підлягає
стягненню з КП "Здолбунівкомуненергія",
оскільки відповідно до пункту 4.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від 21
лютого 2013 року "Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Інші доводи скаржника не заслуговують
на увагу, оскільки їм була надана
вичерпна правова оцінка судом першої
інстанції на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
статей 33, 34 ГПК України засвідчують
певні обставини і на яких ґрунтується
висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 10.11.14 року у
справі №918/1271/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 918/1271/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Саврій В.А.