ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.14р. Справа № 904/7520/14

За позовом Фермерського господарства
"АГРО-ЕРА", с. Корлюкове, Полтавська
область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними пунктів
договору

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Кузяков О.В. - представник
(дов. № б/н від 01.12.2014)

від відповідача: Жижин Р.В. - адвокат
(посвід. № 1130 від 13.02.2003)

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Агро-Ера"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА" про
визнання недійсними пункти 7.2 та 7.3
договору № 12075-с від 15.05.2013.

Позовні вимоги обґрунтовує позивач
тим, що нарахування процентів за
користування чужими грошовими коштами,
що передбачені п.п.7.2 та 7.3 договору
містять усі ознаки способу
забезпечення виконання зобов'язання,
тобто санкції за порушення грошового
зобов'язання, та за своє правовою
природою підпадають під визначення
поняття пені, нарахування якої, в свою
чергу, передбачено пунктом 7.1 договору.
Позивач посилається на порушення норм
чинного законодавства та наявність
підстав для застосування положень
статей 203 та 215 Цивільного кодексу
України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 30.09.2014
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 20.10.2014.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
20.10.2014 на 05.11.2014.

04.11.2014 представник відповідача надав
відзив, в якому зазначає, що
особливості поняття товарного кредиту
визначено у пункті 14.1.245 статті 14
Податкового кодексу України. Згідно
цього пункту товарний кредит - товари
(роботи, послуги), що передаються
резидентом або нерезидентом у
власність юридичних чи фізичних осіб
на умовах договору, що передбачає
відстрочення остаточних розрахунків
на визначений строк та під процент.
Товарний кредит передбачає передачу
права власності на товари (роботи,
послуги) покупцеві (замовникові) у
момент підписання договору або в
момент фізичного отримання товарів
(робіт, послуг) таким покупцем
(замовником), незалежно від часу
погашення заборгованості. Також право
продажу товару в кредит закріплено ст.
694 ЦК України, яка встановлює, що
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу. Товар продається в кредит за
цінами, що діють на день продажу. Зміна
ціни на товар, проданий в кредит, не є
підставою для проведення перерахунку,
якщо інше не встановлено договором або
законом, У разі невиконання продавцем
обов'язку щодо передання товару,
проданого в кредит, застосовуються
положення статті 665 цього Кодексу, Якщо
покупець прострочив оплату товару,
проданого в кредит, продавець має право
вимагати повернення неоплаченого
товару.

Відповідно до наведених норм, проценти
за користування товарним кредитом
розглядаються в цілому, як грошовий
борг покупця перед продавцем за
отримані товари без фактичної передачі
коштів у користування. Тобто, плата за
користування товарним кредитом - це є
сума, на яку збільшується сума
грошового боргу. Отже, зазначені
проценти за своєю правовою природою є
боргом, а не штрафними санкціями.

04.11.2014 представник відповідача
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області клопотання,
в якому просить суд стягнути з позивача
на користь відповідача послуги
адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
05.11.2014 на 24.11.2014.

24.11.2014 у судовому засіданні оголошено
перерву на 01.12.2014.

01.12.2014 представник позивача надав
клопотання про продовження строку
розгляду спору до 16.12.2014 для надання
додаткових документів та доказів.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 01.12.2014
продовжено строк розгляду справи до
16.12.2014 та відкладено розгляд справи на
08.12.2014.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 08.12.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агросфера»
(продавець) та Фермерським
господарством «Агро-Ера» (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
№12075-С (а.с.9).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
продавець зобов'язується передати, а
покупець прийняти та оплатити вартість
насіннєвого матеріалу, відповідно до
умов даного договору.

Відповідно до підпункту 3.1 договору
конкретний асортимент, кількість, ціна,
строк поставки та умови оплати товару
наведені в специфікаціях до даного
договору. Специфікації є невід'ємною
частиною даного договору. Оплата
вартості товару (виконання
зобов'язання) підлягає у гривні згідно
розділу 4 цього договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
умови оплати товару, порядок та строки
здійснення платежів зазначаються у
специфікаціях до договору.

Згідно з пунктом 4.2 договору товарний
кредит з відстрочкою платежу по даному
договору надається на умовах сплати 0,01%
річних за користування товарним
кредитом. Товарний кредит, наданий
продавцем в межах строків, визначених
умовами оплати товару у специфікації -
є строком правомірного користування
товарним кредитом. Користування
товарним кредитом за межами строків,
встановлених умовами оплати товару - є
неправомірне користування покупцем
товарним кредитом. У разі несвоєчасної
оплати товарного кредиту покупець
продовжує користуватись товарним
кредитом (неправомірне користування)
за ставкою згідно підпункту 7.2
(протягом 10-ти календарних днів), а далі
- за ставкою згідно підпункту 7.3.
договору.

Відповідно до пункту 7.1 договору у
випадку порушення покупцем термінів
оплати, згідно цього договору він
оплачує продавцю неустойку у вигляді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України , що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від своєчасно неоплаченої суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що
якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, на
прострочену суму нараховуються 35%
річних за користування товарним
кредитом від останнього дня строку,
коли товар мав бути оплачений та
протягом 10-ти календарних днів, тобто
до моменту, коли починає діяти інша
процентна ставка, визначена в
підпункті 7.3 цього договору.

Згідно з пунктом 7.3 договору якщо
покупець прострочив оплату товару,
проданого в кредит, через 10 календарних
днів від останнього дня строку, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати, на прострочену суму
нараховуються 350% річних за
користування товарним кредитом.

Приймаючи рішення, господарський суд
виходив з наступного.

Відповідно до вимог статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Отже, суб'єкти господарських відносин
при укладенні договору наділені
законодавцем правом забезпечення
виконання господарських зобов'язань
установленням окремого виду
відповідальності.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Види такої відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
передбачили в розділі 7 договору
купівлі-продажу №12075-С від 15.05.2013.

Відповідно до пункту 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання, який сторони визначили у
пункту 7.1 договору, встановлений
статтею 549 Цивільного кодексу України,
частиною 6 статті 231 Господарського
кодексу України та статтями 1 і 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Пунктом 14.1.245 статті 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
товарний кредит - це товари (роботи,
послуги), що передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичних чи
фізичних осіб на умовах договору, що
передбачає відстрочення остаточних
розрахунків на визначений строк та під
процент. Товарний кредит передбачає
передачу права власності на товари
(роботи, послуги) покупцеві
(замовникові) у момент підписання
договору або в момент фізичного
отримання товарів (робіт, послуг) таким
покупцем (замовником), незалежно від
часу погашення заборгованості.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
встановлено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо покупець
прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Таким чином, право передбачити в
договорі обов'язок покупця сплачувати
проценти на суму, що відповідає ціні
товару, проданого в кредит, починаючи з
дня передання товару продавцем, надано
сторонам частиною 5 статті 694
Цивільного кодексу України, яка
регулює правовідносини, пов'язані з
продажем товару в кредит, та
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 Цивільного
кодексу України, коли сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський
суд не вбачає підстав для задоволення
позову, оскільки відповідальність
покупця, яка передбачена пунктами 7.2, 7.3
договору, фактично не дублює його
відповідальність, передбачену пунктом
7.1 цього ж договору, а тому види
відповідальності встановлені пунктами
7.1 та 7.2, 7.3 договору можуть
застосовуватись одночасно.

Стосовно вимог відповідача щодо
стягнення з позивача витрат на послуги
адвоката у розмірі 5 000,00 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

28.10.2014 між відповідачем (замовник) та
Адвокатським Об'єднанням "Адвокатське
бюро "БАРРІСТЕР" (виконавець) був
укладений договір про надання послуг
адвоката у сфері права № 58/14 (а.с.70).

Відповідно до розділу 1 договору про
надання послуг адвоката АО «АБ
«БАРРІСТЕР» - є добровільним
професійним об'єднанням адвокатів, яке
надає кваліфіковану допомогу у сфері
права через своїх адвокатів та їх:
помічників. Наказ Міністерства юстиції
України Про реєстрацію адвокатського
об'єднання від 10.08.2009 № 1450/5.

Пунктом 2.1 договору про надання послуг
адвоката встановлено, що замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання надати замовнику послуги
адвоката щодо захисту порушених
майнових прав і законних інтересів
замовника та представництва
останнього у господарському суді
Дніпропетровської області по
господарській справі № 904/7520/14 за
позовом Фермерського господарства
«Агро-Ера» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агросфера» про
визнання недійсними пунктів договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору про
надання послуг адвоката вартість
послуг (гонорару), передбачених у
пункті 2.1 цього договору замовник і
виконавець погоджують у додатку (-ках)
до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 від 28.10.2014 до
договору про надання послуг адвоката у
сфері права від 28.10.2014 сторони погодили,
що вартість послуг (гонорару),
передбачених у пункті 2.1 договору №
58/14 про надання послуг адвоката у
сфері права від 28.10.2014 складає 5 000,00 грн.
(а.с.77).

Як вбачається з платіжного доручення №
1033 від 04.11.2014 АО «АБ «БАРРІСТЕР»
отримало плату за надані послуги в
розмірі 5 000,00 грн. (а.с.79).

Відповідно до пункту 6.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

Підтвердженням того, що Жижин Р.С.
адвокат, є ордер № ДП 351/000006 від 04.11.2014 та
свідоцтво про право заняття
адвокатською діяльністю № 1130 від 13.02.2003
(а.с.72).

Крім того, до матеріалів справи
залучений акт виконаних робіт по
наданню юридичних послуг від 04.11.2014
згідно з яким, всі умови договору № 58/14
про надання послуг адвоката у сфері
права від 28.10.2014 виконані АО «АБ
«БАРРІСТЕР» належним чином та їх
розмір складає 5 000,00 грн. (а.с.80).

Наявні в матеріалах справи документи
свідчать про понесення відповідачем
витрат на юридичні послуги в розмірі 5
000,00 грн.

Таким чином, витрати відповідача по
оплаті послуг адвоката в розмірі 5 000,00
грн. підлягають стягненню з позивача.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається при відмові
в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Фермерського господарства
"Агро-Ера" (38160, Полтавська область,
Зіньківський район, с. Корлюкове, вул.
Леніна, буд. 28; ідентифікаційний код
37796597) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА" (49083, м.
Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1;
ідентифікаційний код 31320991) витрати на
послуги адвоката у розмірі 5 000,00 грн.,
про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 10.12.2014.

Суддя Я.С. Золотарьова