м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25592/14 17.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київфарм»

до Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО»

про стягнення 116 928,80 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Шаповалов Д.В. -
представник за довіреністю № 6 від
08.07.2014

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 17.12.2014, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київфарм» про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» заборгованості
за договором у розмірі 116 928,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 12.02.2014 між сторонами було
укладено договір про співпрацю № 12/022014
МЕД, відповідно до якого позивач
зобов'язався забезпечувати
медикаментами осіб, застрахованих за
чинними полісами страхування
відповідача, а відповідач - сплачувати
вартість наданих медикаментів згідно з
умовами договору. За доводами позивача,
ТОВ «Київфарм» належним чином виконано
зобов'язання за даним договором та
надано послуги з медикаментозного
забезпечення застрахованих осіб на
загальну суму 113 583,24 грн, що
підтверджується актами наданих послуг,
підписаних уповноваженими
представниками сторін та скріплених їх
печатками. Однак, відповідачем в
порушення умов договору було частково
оплачено - на суму 824,58 грн. А відтак у
відповідача утворився борг у суму 112
758,66 грн, яку позивач просить стягнути з
відповідача, а також пеню у розмірі 4
170,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.11.2014. порушено провадження у
справі № 910/25592/14 та призначено її до
розгляду на 17.12.2014.

У судове засідання 17.12.2014 з'явилися
представники позивача, на виконання
вимог ухвали суду надали документи, що
були залучені до матеріалів справи,
позовні вимоги підтримали та просили
суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку
уповноваженого представника у судове
засідання, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
964, з якого вбачається, що
відповідач отримав ухвалу суду 26.11.2014.
Клопотання про відкладення від
відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

12 лютого 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Київфарм»
(надалі - позивач, виконавець) та
Публічним акціонерним товариством
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» (надалі - відповідач,
замовник) було укладено договір про про
співпрацю № 12/022014 МЕД (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
відповідно до даного договору
виконавець зобов'язався надавати
медикаментами застрахованим особам
(далі іменовані - клієнти), а замовник
зобов'язується оплатити ці надані
медикаменти відповідно до умов
договору.

Згідно з п. 1.2. договору виконавець
надає клієнту медикаменти на підставі
замовлення встановленого зразку,
надане замовником факсимільним
способом, оформленого належним чином
(додаток №1) та (або) замовлення в усному
режимі (шляхом телефонного дзвінка
уповноваженої особи замовника до
відповідальної особи виконавця).

Підставою для обслуговування клієнта є
наявність чинного договору
страхування цієї особи, укладеного із
замовником (додаток № 4 до договору),
документу, що посвідчує особу та
попереднє замовлення отримане від
уповноваженої особи замовника (п. 3.1.
договору).

Відповідно до п. 2.2.2. договору
виконавець зобов'язаний надавати
замовнику наступну документацію:
замовлення (додаток № 1 до договору),
акт виконаних робіт, узгоджений
сторонами (додаток № 2 до
договору),рахунок-фактуру.

У п. 4.1. договору зазначено, що замовник
компенсує витрати на відпущенні
клієнтам медикаменти та витратні
медичні матеріали шляхом
перерахування суми витрат на
розрахунковий рахунок виконавця,
згідно з наданих, належним чином
оформлених, документів, зазначених у п.
2.2.2 договору, протягом 15 робочих днів з
моменту отримання документів,
зазначених у п. 2.2.2. договору.

Згідно п. 8.2. договору даний договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами і діє протягом 1
року до 12. лютого 2015 року.

За доводами позивача, ТОВ «Київфарм»
належним чином виконано зобов'язання
за даним договором та надано послуги з
медикаментозного забезпечення
застрахованих осіб на загальну суму 113
583,24 грн, що підтверджується актами
наданих послуг, підписаних
уповноваженими представниками сторін
та скріплених їх печатками. Однак,
відповідачем в порушення умов договору
було частково оплачено - на суму 824,58
грн. А відтак, у відповідача утворився
борг у суму 112 758,66 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими
підприємствами, організаціями і
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

За своєю правовою природою договір №
12/022014 МЕД від 12.02.2014 є договором про
надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як було встановлено судом, відповідно
до актів наданих послуг, підписаних
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками (завірені
копії яких містяться в матеріалах
справи, оригінали були оглянуті у
судовому засіданні), позивачем надано
послуги з медикаментозного
забезпечення застрахованих осіб,
згідно з договором у період з червня по
вересень 2014 року на загальну суму 113
583,24 грн.

Вказані послуги прийняті
відповідачеві без зауважень; в
матеріалах справи відсутні докази
протилежного. Відповідач в свою чергу
було частково оплачено послуги за
договором на суму 824,58 грн, у зв'язку з
чим виникла заборгованість у
відповідача перед позивачем у розмірі
112 758,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Умовою виконання зобов'язання - є
строк (термін) його виконання.
Дотримання строку виконання є одним із
критеріїв належного виконання
зобов'язання, оскільки прострочення є
одним із проявів порушення
зобов'язання. Строк (термін) виконання
зобов'язання за загальним правилом,
узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п4.1. договору виконання
грошового зобов'язання відповідача по
сплаті за надані позивачем послуги за
договором на момент розгляду справи
настав.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Оскільки факт надання послуг позивачем
відповідачу підтверджується
матеріалами справи, встановлений строк
остаточного розрахунку сплинув, а
доказів оплати таких послуг у повному
обсязі суду не надано, позовна вимога
про стягнення з відповідача основного
боргу підлягає задоволенню у розмірі 112
758,66 грн.

Крім іншого, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у розмірі 4
170,14 грн.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений договором строк свого
обов'язку по сплаті коштів за договором
не виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Відповідно до статті 617 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Частиною першою ст. 229 ГК України
передбачено, що учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. (ч. 1
ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.1 договору при
несвоєчасній оплаті рахунків, замовник
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період
прострочення платежу від належної до
сплати суми за кожен день затримки.

За розрахунком суду розмір пені, яка
підлягає стягненню з відповідача
складає 4 120,83 грн., в іншій частині слід
відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договором № 12/022014 МЕД
від 12.02.2014.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» (01042, м. Київ,
провулок Новопечерський, буд. 19/3,
ідентифікаційний код 16467237) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київфарм» (07420,
Київська область, Броварський район,
селище міського типу Калита, вул.
Леніна, буд. 53, ідентифікаційний код
30270526) основну суму заборгованості у
розмірі 112 758 (сто дванадцять тисяч
сімсот п'ятдесят вісім) грн 66 коп. пеню у
розмірі 4 120 грн 83 коп. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 2 337
(дві тисячі триста тридцять сім) грн 59
коп.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.12.2014 р.

Суддя
Л.Г.
Пукшин