РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 924/961/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання:
Баклан Н.С.

за участю представників:

Позивача - не з'явився

Відповідача - Підлісний Олег
Васильович ( довіреність № 75 від 17.10.2014
р. )

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" на рішення господарського суду
Хмельницької області від 08.09.14 р. у
справі № 924/961/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД" (м.
Київ)

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" (Хмельницька область,
Кам'янець-Подільський район, с. Гуменці)

про стягнення 94 502, 57 грн.
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 08.09.14 р. у
справі №924/961/14 (суддя Гладюк Ю.В.)
частково задоволено позов товариства з
обмеженою відповідальністю "ЦЕХАВЕ
КОРМ ЛТД" до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" про стягнення 94 502, 57 грн.
заборгованості.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ЦЕХАВЕ
КОРМ ЛТД": 39 194, 60 грн. - інфляційних, 14 934,
30 грн. - пені, 26 263, 64 грн. - 3% річних та 1 606,
58 грн. судового збору. В решті позову
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами (арк.справи 163-165).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" подав через господарський суд
Хмельницької області апеляційну
скаргу (арк.справи 174-176).

В скарзі, а також додаткових поясненнях
(вх.№25144/14 від 01.12.2014р., а.с.195-197),
зазначає, що у позивача сплив строк
позовної давності для звернення до
суду щодо стягнення пені про що в суді
першої інстанції подавалась
відповідна заява про застосування
позовної давності, однак суд, не
з'ясувавши обставини справи, залишив
вказану заяву без уваги.

Зазначає, що в справі №924/935/13
відповідачем здійснено нарахування 3%
річних сумарно, однак, згідно
розрахунку поданого у справі №924/961/14
позивач проводить нарахування 3% річних
та пені уже не сумарно, а окремо до
кожної видаткової накладної. Тому,
звертаючи увагу на двоякий спосіб
нарахування 3% річних, вважає, що судом
першої інстанції допущено повторне
звернення з аналогічними вимогами та
повторним застосуванням судом
відповідальності до боржника за нормою
ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, чим
порушено п.2 ч.1 ст.80 ГПК України,
відповідно до якого господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Посилаючись на висновки Вищого
господарського суду України
(інформаційний лист №01-06/1642/2011 від
24.11.2011р.) та роз'яснення Вищого
арбітражного суду України (№01-6/438 від
16.04.1993р.) стверджує, що підставою для
стягнення з боржника 3% річних, пені та
інфляційних втрат за наступний період
є невиконання останнім судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, однак рішення від 14.10.2013р. у
справі №924/935/13 виконано повністю.

При обґрунтуванні вимог апеляційної
скарги посилається на норми ч.6 ст.232
Господарського кодексу України, ст. 258,
625 Цивільного кодексу України, ст.ст.35, 80
ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 22.10.2014 р.

Розпорядженням голови суду від 04.11.2014р.,
у зв'язку із переебуванням у відпустці
судді Мамченко Ю.А., внесено зміни до
складу колегії суддів, у справі №924/961/14
визначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Саврій В.А., суддя
Дужич С.П., суддя Філіпова Т.Л.

Позивач не скористався правом подачі
відзиву, що відповідно до ст.96 ГПК
України не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського суду.

У судових засіданнях апеляційної
інстанції 22.10.2014р., 05.11.2014р. та 18.12.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та надав
пояснення в обґрунтування своєї
позиції. Вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим, також, що
господарським судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, у зв'язку з чим просить його
скасувати та прийняти новий судовий
акт, яким задоволити вимоги
апеляційної скарги.

Представники позивача у судовому
засіданні 05.11.2014р. заперечили проти
доводів апеляційної скарги та надали
пояснення в обґрунтування своєї
позиції. Вважають, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, таким, що прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У судове засідання 18.12.2014р. представник
позивача не з'явився, хоч про час та
місце розгляду справи був повідомлений
у встановленому законом порядку.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника позивача.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 04.10.2013р. у
справі №924/935/13, залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013р.,
задоволено позов ТОВ „Цехове корм ЛТД"
до ТОВ „Кам'янець - Подільський
комбікормовий завод" про стягнення
заборгованості в сумі 673750,42 грн., з яких:
642 690 грн. основний борг, 25883,68 грн. пеня,
5176,74 грн. 3% річних. Зазначена
заборгованість, як вбачається з
вищевказаного рішення виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем договору №230712 від 23 липня
2012 року. Також, з відповідача стягнуто 3%
річних за період з 01.03.13р. по 06.06.13р. та
пеню у період з 01.03.13р. по 06.06.13р.

Зазначеним рішенням було встановлено
наступні обставини:

« 23.07.2012 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Цехаве Корм Лтд"
(постачальником) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" (покупцем) укладено договір
поставки №230712 (далі - договір),
відповідно до якого в порядку та на
умовах, визначених даним договором,
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар - премікси для промислової,
племінної курки (п.1.1. договору).

Згідно з п.2.1. договору кількість
товару, який поставляється відповідно
до договору, визначається сторонами у
додатку до договору, в якому зазначені
кількісні і якісні характеристики
товару, які повинні укладатися
сторонами на кожну партію товару та є
невід'ємною частиною від дати їх
підписання сторонами.

Як передбачено п.3.1. договору, поставка
здійснюється на умовах "СРТ" правил
Інкотермс - 2010, а саме постачальник
зобов'язаний замовити і оплати
поставку товару до покупця згідно умов
договору.

Відповідно до п.3.2. договору строк
поставки кожної окремої партії товару
погоджується сторонами у
специфікаціях.

Згідно з п.3.4. договору відпуск товару
здійснюється за видатковими
накладними.

Як передбачено п. 3.6. договору, датою
поставки товару вважається дата
підписання покупцем видаткової
накладної постачальника на поставку
товару, що проводиться після
розвантаження в місці призначення.
Поставка товару здійснюється
залізничним або автомобільним
транспортом.

Згідно з п.п.4.1. - 4.3. договору ціна за
одиницю товару, загальна вартість
товару, що поставляється, строки
поставки, кількість поставки,
зазначається сторонами у
специфікаціях до договору. Розрахунки
за поставлений згідно договору товар
здійснюються шляхом перерахунку
коштів на поточний рахунок
постачальника не пізніше ніж за 2
банківські дні до дати поставки товару.
Оплата вважається здійсненою в момент
виходу грошових коштів зпоточного
рахунку покупця.

Згідно з п.п.6.1., 6.4., 6.6 договору за
невиконання або неналежне виконання
інших зобов'язань за цим договором
сторони несуть відповідальність,
визначену чинним законодавством
України. У випадку прострочення оплати
або не повної оплати товару в строки,
зазначені у договорі, покупець
зобов'язується на вимогу постачальника
сплатити останньому пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на період прострочення платежу
від вартості неоплаченого або частково
неоплаченого товару за кожен день
прострочення оплати, але не більше 5%
від суми простроченого грошового
зобов'язання. В разі недодержання
сторонами умов п. 12.5.2 винна сторона
сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3%
від вартості відповідної партії
товару.

Договір набирає чинності з дня його
підписання і діє до 31.12.2012р. (п.12.2
договору).

Згідно з п. 12 договору сторони погодили,
що договір є чинним лише у разі, якщо
його укладено у письмовій формі та
підписано повноважними представниками
сторін. Договір та специфікації до
нього є остаточними документами, що
регулюють фінансові і юридичні
стосунки між сторонами. Сторони
погодили, що з метою прискорення
документообігу між ними, специфікації
з підписами та печатками сторін можуть
надсилатись одна-одній за допомогою
електронної пошти. При цьому, сторони
домовляються, що отримані специфікації
у спосіб визначений в п. 12.5 договору,
мають таку саму юридичну силу, як і
оригінал, з якого здійснено копії. У
випадку обміну специфікаціями в спосіб
визначений п. 12.5. договору, обов'язок по
надсиланню оригіналів документів
іншій стороні покладається на
постачальника. Надсилання
постачальником документів проводиться
впродовж 5 (п'яти) днів починаючи з дати
підписання копій за допомогою
електронних адрес сторін. Покупець
зобов'язаний надіслати оригінали
специфікацій постачальнику впродовж 5
(п'яти) днів з дати їх отримання від
постачальника. У випадках не
врегульованих договором сторони
керуються чинним законодавством
України. Договір укладено та підписано
у двох примірниках однакової юридичної
сили - по одному для кожної із сторін.

На виконання договору поставки № 230712
від 23.07.2012р. ТОВ "Цехаве Корм Лтд"
(постачальник) поставив ТОВ
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" (покупцю) товар на загальну суму
12469847грн., що підтверджується
видатковими накладними, наданими
позивачем у матеріали справи (на
загальну суму 12469847грн.).

Відповідач частково оплатив товар на
суму 11827157 грн., що підтверджується
випискою з банківського рахунку від
20.09.2013р.

Також в матеріалах справи є довідка ТОВ
"Цехаве Корм Лтд" станом на 01.03.2013 р.
відповідно до якої залишок
заборгованості відповідача складає
642690,00 грн.

Також позивач направляв відповідачу
претензію №125/13 від 06.06.2013 р., у якій
просить погасити заборгованість в
розмірі 673 750,42 грн. згідно договору
поставки №230712 від 23.07.2012р., з яких 642 690,00
грн. - основний борг, 25 883,68 грн. - пеня та
5 176,74 грн. - 3% річних, яка залишена
відповідачем без задоволення.

Оскільки відповідач решту вартості
товару не оплатив, позивач звернувся до
суду із позовом про стягнення з
відповідача 673750,42 грн., з яких 642 690,00 грн.
- основний борг , 25 883,68 грн. - пеня та 5
176,74 грн. - 3% річних».

04.12.2013 року РВ ДВС Кам'янець -
Подільського МрУЮ винесено постанову
№ 41038526 про відкриття виконавчого
провадження з виконання наказу,
виданого господарським судом
Хмельницької області у справі №924/935/13
про стягнення з ТОВ „Кам'янець -
Подільський комбікормовий завод" на
користь ТОВ „Цехове корм ЛТД" суми
боргу.

В довідці ПАТ „ОТП Банк" від 2 червня 2014
року №70- 1- 1/800 відображено дати та суми
зарахованих коштів на поточний рахунок
позивача від відповідача за
призначеннями платежу - „згідно
договору № 230712 від 23.07.12р." та
„погашення боргу за рішенням суду від
04.10.2013р. по справі №924/935/13" (арк.справи
19-26).

В матеріалах справи також наявні:
розрахунок позовних вимог у справі
№924/935/13; виписки банку про платіжні
перекази за період з лютого по липень
2014 року (на підтвердження уточнення
позову); накладні про поставку
позивачем на користь відповідача
товару по договору № 230712 від 23 липня 2012
року за період з липня 2012 року по лютий
2013 року та оборотно - сальдова
відомість про часткові оплати за даний
період .

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про наступне:

Позивачем у справі №924/961/14 були
заявлені до стягнення суми річних та
інфляційних нараховані у зв'язку з
наявністю заборгованості, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
договору №230712 від 23.07.12р.

Наявність даного договору
підтверджується рішенням суду від 4
жовтня 2013 року у справі №924/935/13.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як встановлено статтею 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, наявність договірних
зобов'язань між сторонами за договором
№230712 від 23.07.12р., порушення таких
зобов'язань відповідачем та
виникнення в останнього, у зв'язку з
цим, заборгованості підтверджується
рішенням суду від 4 жовтня 2013 року у
справі №924/935/13.

Частиною 3 статті 35 ГПК України
встановлено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Пунктом 2.6. Постанови Пленуму ВГС
України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції"
встановлено, що не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Як вірно зазначено місцевим
господарським судом, наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором №230712 є
доведеним фактом, а тому приймається
при вирішенні даної справи.

Відповідно до рішення суду у справі
№924/935/13 (а також, постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду) позивач на
виконання договору №230712 від 23.07.2012р.
поставив відповідачу товар на суму
12469847 грн. (копії накладних, що
підтверджують зазначене наявні також в
матеріалах даної справи). Часткова ж
оплата на суму 11827157 грн. свідчить про
наявність заборгованості, станом на
час вирішення справи №924/935/13 у розмірі
642 690 грн.

Як вбачається з розрахунку та оборотно
- сальдової відомості розрахунки по
накладних здійснювались із
простроченнями платежів, за період
існування яких позивачем нараховано
річні та інфляційні.

Скаржник стверджує про двоякий спосіб
нарахування 3% річних у справах №924/961/14
та №924/935/13, а тому вважає судом першої
інстанції допущено повторне звернення
з аналогічними вимогами та повторним
застосуванням судом відповідальності
до боржника за нормою ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, чим
порушено п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що періоди
прострочення (з моменту прострочення
до моменту дати погашення по накладних)
свідчать про існування заборгованості
в ці періоди, а з детального розрахунку
суми пені та 3% річних у справі №924/935/13
(арк.справи 62) вбачається про однаковий
спосіб нарахування пені та 3% річних в
обох справах.

Наявність заборгованості, в силу ст.625
ЦК України є підставою для нарахування
інфляційних та 3 % річних (за період
існування боргу непогашеного після
рішення суду до дати подання позову, а
також по накладних з моменту
виникнення заборгованості, по яких
вимоги не заявлялись у справі № 924/935/13),
оскільки за ст. 202 ЦК України
господарське зобов'язання (в цьому
випадку в частині оплати) припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(відсутність же виконання належним
чином - оплати у повному обсязі у
обумовлені строки свідчить про
продовження існування у відповідача
зобов'язання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з правової позиції ВГС
України, викладена у п.7.1. Постанови
Пленуму ВГС України від 17.12.13р. № 14 „Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", якщо
судове рішення про стягнення з
боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України (ч.2 ст. 175 ГК України).

За таких обставин несплата
заборгованості (проведення оплати з
простроченням) за договором (в тому
числі встановленої за рішенням суду)
дає підстави позивачу до нарахування
відповідно ст.625 ЦК України річних та
інфляційних, що в свою чергу свідчить
про виникнення у відповідача обов'язку
(встановленого законом) щодо її
погашення.

Відповідно до розрахунку позивача,
наявного в матеріалах справи,
нарахування 3% річних проведено:

- по кожній накладній, за які проведено
розрахунок з простроченням за періоди
з дати підписання накладних (хоч за
договором прострочення виникає за два
банківських дні до моменту поставки)
до моменту оплат.

- по накладних № 626 від 19.02.13р., № 704 від
22.02.13р. № 786 від 28.02.13р. за періоди з
моменту виникнення прострочення, мінус
періоди, стягнення за якими здійснено у
справі № 924/935/13.(з 1 березня 2013 року по 6
червня 2013 р).

- на всю суму заборгованості по
накладних, яка залишилась після
прийняття рішення у справі № 924/935/13 з
урахуванням часткових оплат до
кінцевого періоду нарахувань за заявою
про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується про
правомірність зазначеного
нарахування, оскільки такі нарахування
можливі за весь період існування боргу
(в тому числі і за період розгляду
справи). Однак, як вірно відмічено судом
першої інстанції, у розрахунку річних,
проведеному за період з 18 лютого 2014
року по 23 березня 2014 року на суму 1969, 28
грн., позивач помилково зазначив, що
період прострочення в даному відрізку
часу є 44 дні, в той час як такий період
містить 34 дні. Таким чином сума боргу
становить 1521,73 грн.)

Також, позивачем були нараховані
інфляційні втрати після прийняття
рішення у справі №924/935/13 по червень 2014
року. Перевіривши зазначений
розрахунок, колегія суддів
погоджується з висновком про
правомірність суми їх нарахування у
вказаному позивачем розмірі.

Таким чином, обґрунтована сума річних
становить 26263,64 грн., сума інфляційних
втрат підлягає задоволенню у розмірі
39194,60 грн..

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

За таких обставин, враховуючи
встановлений судом факт наявності
заборгованості за договором, а також
обумовлене договором застосування
пені (що підтверджується рішенням суду
у справі № 924/935/13), позивач набуває
право на нарахування заявленої за
даним позовом пені.

Нарахування пені, згідно розрахунку,
позивачем здійснено за період з
моменту виникнення прострочення по
накладних №№:625, 704, 786 за період з
моменту поставки товару відповідно до
дати накладних (хоча прострочення
виникло за два дні до поставки), за
виключенням періоду з 1 березня 2013 року
по 6 червня 2013 року (що прослідковується
з розрахунку) по 30 вересня 2013 року.
Однак, як було вірно відмічено судом
першої інстанції, вказаний розрахунок,
враховуючи законодавче обмеження
шестимісячним терміном нарахування
пені, є обґрунтованим лише по 19.08.13 року
(по накладній від 19.02.13 року № 626), по
22.08.13 року (по накладній від 22.02.13 року
№704), по 28.08.13 року (по накладній від
28.08.13 року №786).

Тому, обґрунтованим розміром пені є 20
253,47 грн., що обґрунтовується таким
розрахунком:

- останній період нарахування пені по
накладній № 626 за період з 13 серпня 2013
року (див розрахунок пені)
обраховується не по 30 вересня 2013 року а
по 19 серпня 2013 року і дорівнює 126, 88 грн.

- останній період нарахування пені по
накладній № 704 за період з 13 серпня 2013
року обраховується не по 30 вересня 2013
року а по 22 серпня 2013 року і дорівнює 1
044, 1 грн.

- останній період нарахування пені по
накладній № 786 за період з 13 серпня 2013
року обраховується не по 30 вересня 2013
року а по 28 серпня 2013 року і становить 1
701, 91 грн.

Колегія суддів погоджується, що згідно
ЦК України стягнення пені можливе за
весь період прострочення, а тому
донарахування пені у даній справі за
інший період ніж у справі №924/935/13, однак
в межах встановленого строку
обрахування не є застосуванням різних
санкцій за одне і теж порушення.

Розрахунок пені у даній справі є лише
стягненням максимально можливого
розміру пені (за весь період
прострочення в межах шести місячного
терміну). При цьому позивачем
відмінусовано період пені, стягнення
за яким проведено у справі № 924/935/13.

Скаржник в скарзі зазначав, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
заява про застосування позовної
давності щодо пені.

Однак, як вбачається з рішення,
місцевим господарським судом було
враховано доводи відповідача щодо
строків позовної давності відносно
вимог про застосування пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, передбачена лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення судом. Нарахування
пені здійснено по накладних №704 від 22
лютого 2013 року, №626 від 19 лютого 2013 року
та №786 від 28 лютого 2013 року (за мінусом
періоду нарахування пені у справі №
924/935/13).

Строк позовної давності за вимогами
про стягнення пені, відповідно до ст. 258
ЦК України, становить один рік.

Згідно п. 4.3. постанови Пленуму ВГС
України № 10 від 29 травня 2013 року „Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" якщо відповідно
до чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором).

Порядок обчислення позовної давності
не може бути змінений за угодою сторін,
тому, зокрема, умови договору, за якими
сторони встановили, що така давність
обчислюється не з моменту прострочення
платежу, а з іншої дати, що визначається
шляхом зворотного відрахування шести
місяців від дати пред'явлення вимоги,
суперечать вимогам закону і не
застосовуються судом.

Враховуючи дати накладних (здійснення
поставки) та моменти виникнення
прострочення по них, а також клопотання
відповідача про застосування строків
позовної давності, позовна давність у
даній справі (відносно пені), як вірно
зазначено господарським судом
Хмельницької області, визначається:

- по накладній від 19 лютого 2013 року
строк позовної давності з урахуванням
шестимісячного терміну нарахування
пені за перший день припиняється 20.02.2014
року, за останній - 20 серпня 2014 року;

- по накладній від 22 лютого 2013 року за
перший день - 23 лютого 2014 року, останній
- 23 серпня 2014 року

- по накладній від 28 лютого 2013 року за
перший день - 1 березня 2014 року,
останній - 29 серпня 2014 року.

Таким чином обґрунтованим строком
нарахування пені по заявленим
накладним є строк за період
прострочення з 26 червня 2013 року по 20
серпня 2014 року (щодо накладної від 19
лютого 2013 року, із сумою пені за період -
1 081, 93 грн.), по 23 серпня 2014 року (щодо
накладної від 22 лютого 2013 року, з сумою
пені - 6 545, 68 грн.) по 29 серпня 2014 року
(щодо накладної від 28 лютого 2013 року, з
сумою пені - 7 306, 69 грн.).

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується, що загальною сумою пені
за даний період є 14 934, 30 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кам'янець-Подільський комбікормовий
завод" на рішення господарського суду
Хмельницької області від 08.09.14 р. у
справі № 924/961/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Філіпова Т.Л.