ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 р.
Справа № 914/4144/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (м. Київ)до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» (м.
Трускавець)про:стягнення 23849 грн. 88 коп.
(з яких: 15899,92 грн. - основний борг; 7949,96
грн. - штраф)
Суддя: Цікало А.І.

При секретарі: Герасименко
В.С.Представники:

Позивача:Мариневич О. П. - представник
(довіреність від 01.04.2014
р.)Відповідача:не з'явився

24.11.2014 р. до господарського суду
Львівської області за вх. № 4292
поступила позовна заява від Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Міжнародна група морепродуктів» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» про стягнення 23849
грн. 88 коп. (з яких: 15899,92 грн.- основний
борг; 7949,96 грн.- штраф).

Ухвалою суду від 25.11.2014 р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та справу
призначено до розгляду на 16.12.2014 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

15.12.2014 р. до суду за вх. № 54237/14 від
представника позивача поступили копії
витягів з ЄДРЮОФОП щодо позивача та
відповідача, копія свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
позивача та повідомлення про
відсутність обставин, передбачених п. 2
ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Представник позивача позов підтримав
повністю, просив суд задоволити
позовні вимоги з підстав наведених у
позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду не виконав,
відзив на позовну заяву не представив,
проти позову не заперечив, явку
повноважного представника в судове
засідання не забезпечив, хоча і був
належно, відповідно до ст. 64 ГПК
України, повідомлений про місце, дату і
час розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
(долучено до матеріалів справи), причин
неявки представника в судове засідання
суду не повідомив.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р. № 18 (із змінами та
доповненнями), у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано
достатньо матеріалів для розгляду
справи по суті, відповідач відзив на
позов не подав, проти позову не
заперечив, не забезпечив явку свого
повноважного представника в судове
засідання, не представив доказів
сплати заборгованості, не скористався
наданим йому правом на участь у
судовому процесі, з метою недопущення
затягування розгляду справи, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК
України, у відсутності представника
відповідача за наявними у ній
матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
подані до суду, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

15.10.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (продавець за
Договором, позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» (покупець за
Договором, відповідач у справі)
укладено договір купівлі-продажу №
1753зр (надалі - Договір; оригінал
оглянуто в судовому засіданні, копію
долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 2.1. Договору, продавець
(позивач) на протязі терміну дії
чинного Договору зобов'язується
передавати у власність, а покупець
(відповідач) зобов'язується приймати
товар та сплачувати його вартість у
порядку та на умовах, визначених цим
Договором.

Згідно з п. 2.2. Договору, найменування,
асортимент, кількість і вартість
товару визначаються відповідною
видатковою накладною, яка є невід'ємною
частиною даного Договору.

На виконання умов Договору, позивач
відвантажив відповідачу товар на
загальну суму 18334 грн. 19 коп., що
підтверджується видатковими
накладними № 0291028 від 29.01.2014 р. на суму
5529 грн. 60 коп., № 0300177 від 30.01.2014 р. на суму
1759 грн. 99 коп., № 0300186 від 30.01.2014 р. на суму
4640 грн. 00 коп., № 0361695 від 05.02.2014 р. на суму
5654 грн. 60 коп., № 0361897 від 05.02.2014 р. на суму
370 грн. 00 коп. та № 0370387 від 06.02.2014 р. на
суму 380 грн. 00 коп. (оригінали оглянуто в
судовому засіданні, копії долучено до
матеріалів справи).

Відповідно до п. 4.3. Договору, покупець
(відповідач) зобов'язується повністю
сплатити вартість отриманого товару на
поточний рахунок продавця (позивача)
протягом одного календарного дня з
моменту підписання відповідної
видаткової накладної.

Порушуючи умови Договору, відповідач
повної оплати за отриманий товар не
здійснив, оплативши лише 2434 грн. 27 коп.,
внаслідок чого у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем на суму 15899 грн. 92 коп.

Відповідно до п. 4.5. Договору, у випадках
порушення покупцем (відповідачем) п. 4.3.
чинного Договору більше ніж на 25
календарних днів, покупець сплачує
продавцеві (позивачу) штраф в розмірі 50
% несплаченої вартості переданого
покупцеві товару.

За неналежне виконання зобов'язання
щодо оплати вартості товару, позивач
правомірно, відповідно до умов
Договору, нарахував відповідачу штраф
у розмірі 7949 грн. 96 коп.

Станом на день розгляду справи,
відповідач відзив на позов не
представив, проти позову не заперечив,
доказів сплати заборгованості не
надав, явку повноважного представника
в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Відповідно до ст. 8 Конституції України,
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції України,
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 42 Конституції
України, кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Держава забезпечує
захист конкуренції у підприємницькій
діяльності. Не допускаються
зловживання монопольним становищем на
ринку, неправомірне обмеження
конкуренції та недобросовісна
конкуренція.

Юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ст. 124 Конституції України,
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, однією із основних засад
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства зокрема є свобода
договору; свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України,
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 179 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Договором купівлі-продажу від 15.10.2012 р.
№ 1753зр передбачено забезпечення
виконання зобов'язань відповідача по
оплаті за товар у виді штрафу в розмірі
50 % несплаченої вартості товару (п. 4.5.
Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов
повністю або частково, а також має
право до початку розгляду
господарським судом справи по суті
подати зустрічний позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач
проти позову не заперечив, доказів
сплати боргу не представив.

Враховуючи те, що позивачем
представлено достатньо об'єктивних,
допустимих та переконливих доказів в
підтвердження своїх позовних вимог, а
відповідач проти позову не заперечив,
доказів сплати заборгованості не
представив, виконавши вимоги
процесуального права, всебічно і повно
перевіривши обставини справи в їх
сукупності, дослідивши представлені
докази, у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» про стягнення 23849
грн. 88 коп. (з яких: 15899,92 грн.- основний
борг; 7949,96 грн.- штраф) обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», установлено
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», ставка судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
становить 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання позовної заяви, позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн.
00 коп., що підтверджується платіжним
дорученням від 07.11.2014 р. № 5615 (долучено
до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, слід покласти на відповідача
оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 8,
13, 42, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1,
3, 11, 202, 204, 509, 510, 526, 530, 546, 549, 626, 627, 629, 655, 962
ЦК України, ст. ст. 174, 179, 230 ГК України,
ст. ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» про стягнення 23849
грн. 88 коп. (з яких: 15899,92 грн. - основний
борг; 7949,96 грн. - штраф) - задоволити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прикарпатінвестбуд» (вул. І. Мазепи,
буд. 25, м. Трускавець, Львівська область,
82200; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (вул. Кловський Узвіз,
буд. 11, м. Київ, 01021; ) 23849
грн. 88 коп. (з яких: 15899,92 грн. - основний
борг; 7949,96 грн. - штраф) та 1827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19 грудня 2014
року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Цікало А.І.