ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2014 р.
Справа № 918/1674/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк"

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 62
488 грн. 68 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Дробот І.А. за довіреністю
від 18 вересня 2013 року № 3636-0;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк" (надалі -
ПАТ КБ "Приватбанк") звернулось до
господарського суду з позовною заявою
про стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 62 488 грн. 68 коп., з яких
31 877 грн. 98 коп. - заборгованість за
кредитом, 19 757 грн. 26 коп. - відсотки за
користуванням кредитом, 7 503 грн. 19 коп. -
пені та 3 350 грн. 25 коп. - комісії за
користуванням кредитом.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
"Приватбанк" зазначає, що 6 грудня 2012
року між ним та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 підписано
заяву про відкриття поточного рахунку
та картку зі зразками підписів і
відбитком печатки, згідно якої остання
приєдналась до "Умов та правил надання
банківських послуг", Тарифів Банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua, які разом із
вищезазначеною заявою складають
договір банківського обслуговування
від 6 грудня 2012 року. На виконання умов
вказаного договору Банк встановив
відповідачу кредитний ліміт на його
поточний рахунок. Оскільки відповідач,
в порушення умов зазначеної угоди, у
повному обсязі своїх зобов'язань за цим
договором не виконав, позивач,
посилаючись на статті 526, 527, 530, 610
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України), статтю 193 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
просить суд стягнути з відповідача 62 488
грн. 68 коп., з яких 31 877 грн. 98 коп. -
заборгованість за кредитом, 19 757 грн. 26
коп. - відсотки за користуванням
кредитом, 7 503 грн. 19 коп. - пені та 3 350 грн.
25 коп. - комісії за користуванням
кредитом.

Ухвалою суду від 24 листопада 2014 року
порушено провадження у справі № 918/1674/14,
розгляд якої призначено на 9 грудня 2014
року.

Ухвалою суду від 9 грудня 2014 року
відкладено розгляд даної справи на 23
грудня 2014 року.

23 грудня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду уповноважений
представник позивача подав лист в
додатках до якого долучив докази, які
на думку останнього підтверджують
викладені факти у позовній заяві.

У судовому засіданні 23 грудня 2014 року
уповноважений представник позивача
підтримав позовні вимоги з підстав
зазначених у позовній заяві, та
наполягав на їх задоволенні.

У судове засідання, призначене на 23
грудня 2014 року, відповідач не
забезпечив явку свого повноважного
представника, витребуваних судом
документів не надав, будь-яких
обґрунтованих заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи із
зазначенням підстав щодо своєї неявки
не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження
у справі від 24 листопада 2014 року та про
відкладення розгляду даної справи від 9
грудня 2014 року були надіслані
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1. Проте
вказані поштові відправлення були
повернуті підприємством поштового
зв'язку з посиланням на закінчення
терміну його зберігання (а.с. 55, 64).

З метою встановлення дійсної адреси
відповідача, судом було зроблено
спеціальний витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, з якого вбачається,
що адреса відповідача співпадає з
адресою вказаною у позовній заяві, а
саме: 34500, АДРЕСА_1, (а.с. 58, 59 ).

Отже, за змістом вищезазначеної норми
відповідач завчасно та належним чином
був повідомлений про місце, дату та час
судових засідань, крім того, останньому
надавалося достатньо часу для подання
відзиву на позовну заяву, письмових
пояснень та додаткових документів.

Аналогічна правова позиція знайшла
своє відображення в пункті 3.9.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" яким роз'яснено, що за
змістом цієї норми (статті 64 ГПК
України), зокрема, у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними матеріалами без участі
відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

6 грудня 2012 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 та ПАТ КБ
"Приватбанк" підписали заяву про
відкриття поточного рахунку та картки
зі зразками підписів і відбитка
печатки, згідно якої відповідач
приєднався до "Умов та правил надання
банківських послуг" (надалі - Умови),
Тарифів Банку, що розмішені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
із заявою складають договір
банківського обслуговування № б/н від
6 грудня 2012 року.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.16. Умов при
укладанні договорів та угод, або
вчинення інших дій, що свідчать про
приєднання клієнта до "Умов та правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про електронний цифровий підпис"
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму або не
ґрунтується на посиленому сертифікаті
ключа.

Згідно умов договору, відповідачу
встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку банку і клієнта
(системи клієнт-банк, інтернет клієнт
банк, sms - повідомлення або інших), що
визначено і врегульовано "Умовами та
правилами надання банківських послуг".

Відповідно до пункту 3.2.1.1.1. Умов
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту банк повідомляє клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших). Банк здійснює
обслуговування ліміту клієнта, що
полягає в проведенні його платежів
понад залишок коштів на поточному
рахунку клієнта, при наявності вільних
грошових ресурсів, за рахунок
кредитних засобів в межах ліміту,
шляхом дебетування поточного рахунку.
При цьому утворюється дебетове сальдо.

За змістом пункту 3.2.1.1.3. Умов кредит
надається в обмін на зобов'язання
клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8 Умов визначено, що
проведення платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперової або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - надалі "Угода").

У пункті 3.2.1.1.6. Умов зазначено, що ліміт
може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами банку.
Підписавши Угоду, клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms -
повідомлення або інших).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач встановив відповідачу
кредитний ліміт у розмірі 32 000 грн. 00
коп.

Даний факт підтверджується наявною у
матеріалах справи копією довідки про
розміри встановлених кредитних
лімітів № 08.7.0.0.0./58 від 24 жовтня 2014
року (а.с. 46).

Згідно розділу 3.2.1.4.1. Умов, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

У пункті 3.2.1.4.1.1. умов за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнулення дебетового сальдо в одну з
дат до 25-го числа поточного місяця, якщо
дебетове сальдо на поточному рахунку
утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа
поточного місяця або до 25-го числа
наступного місяця, якщо дебетове
сальдо на поточному рахунку утворилося
з 21-го до кінцевого числа поточного
місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 36 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню (пункт 3.2.1.4.1.2. умов).

Згідно з пунктом 3.2.1.4.1.3. умов у разі
непогашеним кредиту протягом 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнуленню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання клієнта щодо погашення
заборгованості вважаються порушеними.
При порушенні клієнтом будь-якого з
грошового зобов'язання клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 56 (п'ятдесят шість) %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту, передбаченого
Умовами і правилами надання
банківських послуг, клієнт сплачує
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми залишку
непогашеної заборгованості за кожен
день прострочення, виходячи з 360 днів у
році. Сплата пені здійснюється з дня,
наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі невиникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (пункт
3.2.1.4.1.4. Умов).

Пунктом 3.2.1.4.9. умов визначено, що
розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

У відповідності до пункту 3.2.1.4.4. умов
клієнт сплачує банку винагороду за
використання ліміту відповідно до п.п.
3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в
розмірі 0,9 % від суми максимального
сальдо кредиту, що існував на кінець
банківського дня за попередній місяць,
у порядку, передбаченому Умовами та
правилами надання банківських послуг.

У пункті 3.2.1.2.3.4 умов зазначено, що банк
має право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого умовами, змінити умови
кредитування, вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Відповідач в порушення зазначених умов
договору свої зобов'язання належним
чином не виконав, отримані кошти,
проценти та комісію за користування
кредитом не повернув.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості (а.с. 47) вбачається, що у
результаті невиконання відповідачем
зобов'язань за укладеним між сторонами
договором у останнього перед позивачем
станом на 16 жовтня 2014 року утворилась
заборгованість за кредитом в сумі 31 877
грн. 98 коп., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 19 757 грн. 26
коп. та заборгованість по комісії за
користування кредитом - 3 350 грн. 25 коп.

Позивач надіслав відповідачу
претензію від 27 лютого 2014 року №
21206ROCOSOIP з вимогою погасити прострочену
заборгованість (а.с. 51). Дана претензія
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статтей 627, 628, 629 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільні в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту (стаття 345 ГК
України).

Згідно статті 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

За змістом частини 4 статті 179 ГК
України при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати
зміст договору на основі, зокрема,
договору приєднання, запропонованого
однією стороною для інших можливих
суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі
вступу в договір не мають права
наполягати на зміні його змісту.

У відповідності з частиною 2 статті 639
Цивільного кодексу України, якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

Згідно частини 2 статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Згідно частиною 1 статті 181 ЦК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно пункту 1 статті 364 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

У відповідності до частини 2 статті 1054
ЦК України до відносин за кредитним
договором застосовуються положення
про позику, якщо інше не встановлено
параграфом про кредит і не випливає із
суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України
передбачено, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Водночас частиною 1 статті 1049 ЦК
України встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України).

За умовами частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України з
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(стаття 526 ЦК України).

Згідно статті 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У відповідності із статтею 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Враховуючи те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 31 877 грн. 98 коп.
заборгованості за кредитом та 3 350 грн. 25
коп. комісії за користуванням кредитом
підтверджені належними доказами,
наявними у матеріалах справи, і
відповідач на момент прийняття рішення
не надав документів, які б могли
свідчити про погашення даної
заборгованості перед позивачем, суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
законність вказаних вимог.

Також, позивач нарахував відповідачу 19
757 грн. 26 коп. заборгованості по
процентам за користування кредитом
(розрахунок а.с. 47).

Однак, судом встановлено, що позивачем 1
липня 2014 року було внесено зміни до
умов та правил надання банківських
послуг, зокрема, було змінено
відсоткову ставку за користування
кредитом понад 90 днів з 48,00% до 56,00%.

Відповідно до пункту 3 статті 1056-1
Цивільного кодексу України фіксована
процентна ставка є незмінною протягом
усього строку кредитного договору.
Встановлений договором розмір
фіксованої процентної ставки не може
бути збільшено банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної
процентної ставки кредитор самостійно,
з визначеною у кредитному договорі
періодичністю, має право збільшувати
та зобов'язаний зменшувати процентну
ставку відповідно до умов і в порядку,
встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов'язаний письмово
повідомити позичальника, поручителя та
інших зобов'язаних за договором осіб
про зміну процентної ставки не пізніш
як за 15 календарних днів до дати, з якої
застосовуватиметься нова ставка. У
кредитному договорі встановлюється
порядок розрахунку змінюваної
процентної ставки із застосуванням
погодженого сторонами індексу. Порядок
розрахунку змінюваної процентної
ставки повинен дозволяти точно
визначити розмір процентної ставки за
кредитом на будь-який момент часу
протягом строку дії кредитного
договору. Кредитор не має права
змінювати встановлений кредитним
договором порядок розрахунку
змінюваної процентної ставки без згоди
позичальника (пункт 4 статті 1056-1 ЦК
України).

Позивачем на підтвердження
повідомлення про зміну відсоткової
ставки за користування кредитом було
надано суду виписку з Приват 24 від 5
червня 2014 року.

Однак суд не розцінює дану виписку як
належний доказ того, що Публічне
акціонерне товаристве комерційний
банк "Приватбанк" належним чином
повідомило Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки за
користування кредитом понад 90 днів з
48,00% до 56,00%.

Відтак, позов в частині стягнення з
відповідача відсотків за
користуванням кредитом, згідно з
розрахунком суду, підлягає частковому
задоволенню в сумі 18 999 грн. 27 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем покладеного на нього
обов'язку щодо своєчасної сплати
кредитних платежів позивач просив суд
стягнути з відповідача 7 503 грн. 19 коп.
пені згідно наданого ним розрахунку,
який міститься в матеріалах даної
справи.

Згідно з пунктом 3.2.1.5.4 Умов нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбаченої пунктами
3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється
протягом 3 (трьох) років з дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання,
зокрема, може забезпечуватися
неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки заявлений до стягнення розмір
вказаної штрафної санкції відповідає
вищезазначеним нормам законодавства
та положенням умов, а поданий позивачем
розрахунок є арифметично вірним,
позовна вимога про стягнення з
відповідача 7 503 грн. 19 коп. пені
підлягає задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (34500, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код: НОМЕР_2) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" (49094, місто
Дніпропетровськ, Жовтневий район,
вулиця Набережна Перемоги, будинок 50,
ідентифікаційний код: 14360570) 31 877
(тридцять одна тисяча вісімсот
сімдесят сім) грн. 98 коп. заборгованості
за кредитом, 18 999 (вісімнадцять тисяч
дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 3 350 (три тисячі
триста п'ятдесят) грн. 25 коп.
заборгованості по комісії, 7 503 (сім
тисяч п'ятсот три) грн. 19 коп. пені та 1 804
(одна тисяча вісімсот чотири) грн. 83 коп.
судового збору.

3. Відмовити в позові в частині
стягнення заборгованості по процентам
за користування кредитом в сумі 757 грн.
99 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено "25"
грудня 2014 року

Суддя
В.Г. Торчинюк