м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі головуючого судді
Чинчин О.В., при секретарі судового
засідання Бігмі Я.В., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мінеральні води України»
до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕКО»
про стягнення
заборгованості в розмірі 4 020 гривень 82
від Позивача: не з'явились;
від Відповідача: Кружільний С.О.
(представник за Довіреністю);
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» (надалі також - «Позивач»)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕКО»
(надалі також - «Відповідач») про
стягнення заборгованості в розмірі 4 020
Позовні вимоги вмотивовано тим, що
16.03.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» (Постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «ЕКО»
(Покупець) було укладено Договір про
поставку №8171/1102, відповідно до умов
якого Постачальник зобов»язався
передати товари у власність Покупця на
умовах і в строки, встановлені в
замовленнях на поставку, а Покупець
зобов»язався в порядку та в строки,
встановлені Договором, прийняти Товари
та оплатити їх. Як зазначає Позивач, на
підставі Договору про поставку №8171/1102
від 16.03.2010 року та товарно -
транспортних накладних від 05.02.2014 року
ним було поставлено Відповідачу Товар
на суму в розмірі 3 623 гривень 94 копійок
з урахуванням видаткової накладної
(повернення) №53-000336 від 15.03.2014 року на
суму 90 гривень 18 копійок, проте
Відповідачем не була здійснена оплата
за вказаний Товар. Таким чином, в
результаті неналежного виконання
Відповідачем зобов'язань у останнього
утворилась заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» в розмірі 3 971 гривня 86
копійок з урахуванням інфляційних.
Крім того, враховуючи неналежне
виконання Відповідачем умов договору,
Позивач просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО» 3% річних у
розмірі 48 гривень 96 копійок.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 06.11.2014 р. порушено провадження у
призначено на 20.11.2014 р.
20.11.2014 року в судове засідання
представники сторін не з'явились, про
поважні причини неявки Суд не
повідомили, вимоги ухвали суду про
порушення провадження по справі від
06.11.2014 року не виконали.
Суд, ознайомившись з матеріалами
справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою
повного та всебічного розгляду спору,
прийшов до висновку - зобов'язати
Відповідача надати докази на
підтвердження сплати грошових коштів
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мінеральні води
України" за поставлений товар за
Договором №8171/1102 від 16.03.2010 року.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.11.2014 року відкладено
розгляд справи на 04.12.2014 року, у зв'язку
з неявкою представників сторін в
судове засідання, невиконанням вимог
ухвали суду про порушення провадження
по справі, витребуванням додаткових
доказів по справі.
26.11.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду про
порушення провадження по справі від
06.11.2014 року, а саме: копія витягу з ЄДР на
Відповідача; письмове підтвердження
того, що у провадженні господарських
судів України або іншого органу, який в
межах своєї компетенції вирішує спір,
немає справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та не має рішення цих органів з
такого спору, які долучені до
матеріалів справи.
04.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Позивача надійшов оригінал Договору
№8171/1102 від 16.03.2010 року.
04.12.2014 року в судове засідання з'явився
представник відповідача.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про поважні
причини неявки Суд не повідомив, про
час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином.
В судовому засіданні представник
відповідача заявив усне клопотання про
відкладення розгляду справи для
надання часу ознайомитись з
матеріалами справи.
Суд на місці ухвалив - відмовити в
задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи з цієї
Представник відповідача вимоги ухвали
суду про порушення провадження по
справі та ухвали від 20.11.2014 року не
В судовому засіданні представник
відповідача надав усні пояснення,
якими зазначив, що сплатив частину
заборгованості, але не може надати Суду
докази в цьому судовому засіданні.
Відповідно до частини 5 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право стягувати в доход
Державного бюджету України з винної
сторони штраф у розмірі до ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за ухилення від вчинення дій,
покладених господарським судом на
сторону.

Суд зазначає, що Ухвалою
Господарського суду міста Києва від 06
листопада 2014 року зобов'язано
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕКО надати суду на
підтвердження статусу юридичної особи
і повного найменування оригінали (для
огляду) і належно засвідчені копії
статуту (положення) та свідоцтва
(виписки) про державну реєстрацію
(перереєстрацію) юридичної особи;
відзив на позовну заяву, докази, що
підтверджують направлення відзиву
позивачу; оригінали та належним чином
засвідчені копії документів в якості
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень на позовну заяву. Крім
того, Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 20 листопада 2014 року
зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕКО надати докази на
підтвердження сплати грошових коштів
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мінеральні води
України" за поставлений товар за
Договором №8171/1102 від 16.03.2010 року, та
роз'яснено сторонам, що за ненадання у
встановлений строк витребуваних
господарським судом матеріалів, а
також за ухилення від вчинення дій,
покладених господарським судом на
сторону, з винної особи стягується
штраф у розмірі до 1700,00 грн. (пункт 5
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України). Однак,
Суд звертає увагу, що вимоги вказаних
Ухвал Господарського суду міста Києва
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕКО" не виконано.

Отже, враховуючи вищевикладене, Суд
зазначає, що за ухиляння від вчинення
дій, покладених господарським судом на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕКО", з останнього
стягується в доход Державного бюджету
України штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (1 700 гривень 00 копійок).

17.12.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому зазначив, що
заборгованість Відповідача перед
Позивачем складає 3 620 гривень 27
копійок. Крім того, вважає, що витрати
по сплаті судового збору слід покласти
на Позивача, оскільки останній не
застосував заходи досудового
врегулювання спору, а тому в цій
частині позовних вимог слід відмовити.
Також на виконання вимог ухвали Суду
про порушення провадження надав
документи, а саме: копію виписки з ЄДР
на Відповідача, належним чином
завірену копію Статуту Відповідача,
які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17 грудня 2014 року
представник Відповідача надав усні
пояснення по суті спору, якими
заперечив проти задоволення позовних
вимог. Представник Позивача в судове
засідання не з'явився, надав клопотання
про розгляд справи за відсутності
Представника Позивача, яке Судом
розглянуто та задоволено.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 17 грудня 2014 року,
на підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України, в судовому засіданні складено
протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

16 березня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мінеральні води України»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕКО»
(Покупець) було укладено Договір про
поставку №8171/1102, відповідно до умов
якого Постачальник зобов»язався
передати товари у власність Покупця на
умовах і в строки, встановлені в
замовленнях на поставку, а Покупець
зобов»язався в порядку та в строки,
встановлені Договором, прийняти Товари
та оплатити їх.

Відповідно до розділу VІІ пункту 1
Договору Покупець проводить оплату
Постачальнику за поставлені Товари зі
спливом 60 днів з дня передачі Товару.

Згідно з розділом ХІ пунктів 2, 3
Договору, він діє до 31.12.2010 року; Якщо за
один місяць до закінчення дії Договору
жодна зі Сторін не виразить в письмовій
формі свій намір припинити дію
Договору, він вважається продовженим
на один рік.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач зазначає, що на виконання
Договору про поставку №8171/1102 від 16.03.2010
року на підставі товарно - транспортних
накладних від 05.02.2014 року ним було
поставлено Відповідачу Товар на суму в
розмірі 3 623 гривень 94 копійок з
урахуванням видаткової накладної
(повернення) №53-000336 від 15.03.2014 року на
суму 90 гривень 18 копійок, проте
Відповідачем не була здійснена оплата
за вказаний Товар. Таким чином, в
результаті неналежного виконання
Відповідачем зобов'язань у останнього
утворилась заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» в розмірі 3 971 гривня 86
копійок з урахуванням інфляційних.
Крім того, враховуючи неналежне
виконання Відповідачем умов договору,
Позивач просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО» 3% річних у
розмірі 48 гривень 96 копійок.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про
поставку №8171/1102 від 16.03.2010 року між
сторонами згідно з пунктом 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України,
виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті
193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного
кодексу України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно приписів ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору про поставку
№8171/1102 від 16.03.2010 року Позивачем було
поставлено Покупцю товар, а Покупець в
свою чергу прийняв вказаний Товар, що
підтверджується відповідними Товарно -
транспортними накладними №МВУ-002837 від
05.02.2014 р. на суму 294 гривень 84 копійки,
№МВУ-002888 від 05.02.2014 р. на суму 1750 гривень
32 копійки, №МВУ-002917 від05.02.2014р. на суму
1713 гривень 96 копійок, які оформлені
належним чином та підписані
уповноваженими представниками сторін
і скріплені печатками підприємств без
зауважень та заперечень, в
добровільному порядку. Крім того, на
підставі видаткової накладної
(повернення) №53-000336 від 15.03.2014 р. був
повернутий Товар на суму 90 гривень 18
копійок.

Як встановлено Судом, заборгованість
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО» перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» за Договором про поставку
№8171/1102 від 16.03.2010 року становить 3623
гривні 94 копійки, однак, матеріали
справи не містять жодних належних та
допустимих доказів відповідно до
статей 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України на
підтвердження сплати Відповідачем
грошових коштів Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Мінеральні води України» в розмірі 3 623
гривні 94 копійки.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в
порушення вищезазначених норм
Цивільного кодексу України та умов
Договору, не здійснив оплату вартості
товару в повному обсязі, тобто не
виконав свої зобов'язання належним
чином, а тому позовні вимоги щодо
стягнення 3 623 гривні 94 копійки - суми
основної заборгованості є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також
просив стягнути з Відповідача на його
користь 3% річних за загальний період
прострочки з 08.04.2014 р. по 08.09.2014 р. у
розмірі 48 гривень 96 копійок та
інфляційні у розмірі 347 гривень 92
копійки.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитору
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
не має характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013
року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних,
як плати за користування чужими
грошовими коштами за період прострочки
Відповідачем сплати за отриманий товар
за Договором про поставку №8171/1102 від
16.03.2010 року за загальний період
прострочки з 08.04.2014 р. по 08.09.2014 р.
вважає, що ця частина позовних вимог
підлягає частковому задоволенню та до
стягнення з Відповідача на користь
Позивача підлягає 3% річних у розмірі 45
гривень 87 копійки, як плати за
користування чужими грошовими коштами
в період прострочки виконання
Відповідачем його грошового
зобов'язання за загальний період з
08.04.2014 року по 08.09.2014 року, у зв»язку з
невірним розрахунком Позивача,
оскільки Позивач розраховує 3% річних
від суми боргу з урахуванням
інфляційних.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних, як збільшення суми
основного боргу в період прострочки
виконання боржником його грошового
зобов»язання в зв»язку з девальвацією
грошової одиниці України, наданий
позивачем, вважає, що позовні вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
інфляційних за період квітень 2014 року -
серпень 2014 року у розмірі 347 гривень 92
копійки підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Таким чином, з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» підлягає стягненню
заборгованість у розмірі 3623 гривні 94
копійки, інфляційні в розмірі 347
гривень 92 копійки, 3% річних в розмірі 45
гривень 87 копійок.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, Суд не приймає заперечення
Відповідача щодо покладення обов»язку
по сплаті судового збору на Позивача у
зв»язку з незастосуванням досудового
врегулювання спору, оскільки це є
правом, а не обов»язком Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕКО»
(03039, м.Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 8,
Ідентифікаційний код юридичної особи
32104254) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мінеральні води
України» (01034, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ
ВАЛ, будинок 33-Б, Ідентифікаційний код
юридичної особи 36001810) заборгованість
у розмірі 3623 (три тисячі шістсот
двадцять три) гривні 94 (дев'яносто
чотири) копійки, 3% річних у розмірі 45
(сорок п'ять) гривень 87 (вісімдесят сім)
копійок, інфляційні у розмірі 347 (триста
сорок сім) гривень 92 (дев'яносто дві)
копійки та судовий збір у розмірі 1825
(одна тисяча вісімсот двадцять п'ять)
гривень 59 (п'ятдесят дев'ять) копійок.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 19 грудня 2014 року.

Суддя

О.В. Чинчин