номер провадження справи 3/108/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014
Справа № 908/4262/14

За позовом: Концерну "Міські теплові
мережі" в особі Філії Концерну "Міські
теплові мережі" Ленінського району
(юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м.
Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А,
ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача: Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69096, АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості в сумі 3
515, 84 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Прокопенко М.О.

Представники:

від позивача: Гринь А.А., юрисконсульт 2
категорії Концерну "МТМ", довіреність
№ 9124/27 від 30.12.2013р.

від відповідача: не з'явився (в судовому
засіданні 19.11.2014р. ОСОБА_1, паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 05.11.1996р. Ленінським РВ
УМВС України у Запорізькій області)

Концерн "МТМ" в особі Філії Концерну
"МТМ" Ленінського району звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
відповідача ПП ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 101850
від 01.05.2007р. в сумі 4 515, 84 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 22.10.2014р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві, та
обґрунтовані ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530, 629
ЦК України, ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України,
ст. 1, 2, 54-57, 66, 67, 82 ГПК України, Законом
України "Про теплопостачання", Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", "Правилами користування
тепловою енергію".

Ухвалою від 23.10.2014р. позовна заява
прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/4262/14, справу
до розгляду в засіданні господарського
суду призначено на 19.11.2014р. о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 17.12.2014р. о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 17.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 22.12.2014р.

Під час розгляду суправи учасники
судового процесу вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 17.12.2014р.
представник позивача підтримав заяву
про уточнення позовних вимог від
16.12.2014р. № 5760-10 та просить суд стягнути з
відповідача на користь Концерну "МТМ"
заборгованість за договором
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 101850 від 01.05.2007р. в сумі 3
515, 84 грн., а саме: 2 619, 91 грн. основного
боргу, 328, 90 грн. пені, 495, 29 грн. втрат від
інфляції грошових коштів та 71, 74 грн. - 3 %
річних від простроченої, суми.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як зазначено у п 3.11 постанови пленуму
Вищого господарського суд України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", ГПК, зокрема статтею
22 цього Кодексу, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в
разі надходження до господарського
суду однієї із зазначених заяв
(клопотань) останній, виходячи з її
змісту, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Отже, заяву позивача від 16.12.2014р. № 5760-10
розцінено судом як заяву про зменшення
розміру позовних вимог.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.10
постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

Заява позивача про зменшення позовних
вимог прийнята судом, оскільки такі дії
позивача не суперечать законодавству і
не порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що за період з листопада 2013р.
по квітень 2014р. він відпустив
відповідачу теплову енергію на суму 3
619, 91 грн., проте відповідач неналежним
чином виконав свої грошові
зобов'язання та сплатив 15.12.2014р. лише 1
000, 00 грн.

Таким чином, сума основного боргу
складає 2 619, 91 грн.

У зв'язку із простроченням виконання
грошового зобов'язання відповідачу
також нараховано пеню, 3 % річних від
простроченої суми та втрати від
інфляції грошових коштів.

Відповідач повідомлений про дату, час
та місце розгляду справи в порядку,
передбаченому ГПК України, в судове
засідання 17.12.2014р. не з'явився.

В судовму засіданні 19.11.2014р. визнав
позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПП ОСОБА_1 (Споживач) та Концерном
"МТМ" (Теплопостачальна організація)
укладений договір купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді від
01.05.2007р. № 101850, за яким Теплопостачальна
організація бере на себе зобов'язання
відпустити теплову енергію в гарячій
воді Споживачу, а Споживач
зобов'язується прийняти та оплатити її
вартість за діючими тарифами (цінами) в
термін та порядку, встановленими
умовами цього Договору та додатками до
Договору, що є його невід'ємними
частинами. (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, теплова
енергія відпускається Споживачу в Гкал
згідно з Додатком № 1 до цього договору
в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі
опалювального періоду;

- підігрів води - за наявності
можливості;

- кондиціювання - по замовленню
Споживача;

- інші технологічні потреби - по
замовленню Споживача.

Позивачем виконані всі умови договору,
що підтверджується актами
приймання-передачі теплової енергії в
період з листопада 2013р. по квітень 2014р.
на загальну суму 3 619, 91 грн.
(а.с. 32-37).

На оплату вищезазначених актів
виставлені рахунки на загальну суму 3
619, 91 грн. (а.с.26-31).

Відповідно до п.п.3.2.6 Договору, споживач
теплової енергії зобов'язується
виконувати умови та порядок оплати
спожитої теплової енергії в обсягах і в
терміни, які передбачені договором.

Згідно п.6.1 Договору, розрахунки за
даним договором здійснюється в
грошовій або в іншій формі, що не
заперечує діючому законодавству,
відповідно до встановлених органами
місцевого самоврядування тарифів (цін)
діючих на час розрахунків (Додаток № 5
до цього договору) та на підставі
показань приладів комерційного обліку
теплової енергії або даних,
встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний
місяць (п. 6.2 Договору).

За приписами п. 6.3 Договору, підставою
для розрахунків Споживача з
теплопостачальною організацією є
рахунок та акт приймання-передачі.

Як зазначено в п. 6.4 Договору, Споживач
зобов'язаний до 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим,
перерахувати на розрахунковий рахунок
Теплопостачальної організації суму
заборгованості за спожиту теплову
енергію. Споживач має право робити
передоплату.

Споживач з 10 по 12 число місяця,
наступного за розрахунковим, повинен
отримати від Теплопостачальної
організації за адресою: вул. Щаслива,
буд. № 2а, тел. 224-78-68, документи за
розрахунковий період:

- рахунок фактуру;

- акт приймання-передачі
теплової енергії;

- податкову накладну
(платникам ПДВ) (п. 6.7 Договору).

Згідно п.п 6.7.1 Договору, отриманий Акт
приймання - передачі теплової енергії
Споживач повинен підписати, оформити
належним чином та повернути на адресу
Теплопостачальної організації на
протязі п'яти днів з дати отримання.
Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата
вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена у відбитку
поштового штемпеля на документі, що
зроблений поштовим відділенням та
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - 3 дні, по області - 5
днів, по Україні - 7 днів).

В підпункті 6.7.2 Договору сторони
передбачили, що у разі неотримання
Теплопостачальною організацією
підписаного Акту приймання-передачі,
або обґрунтованих заперечень в його
підписанні, у термін, встановлений п.
6.7.1 договору, акт підписується
Теплопостачальною організацією з
позначенням про відмову у підписанні
його Споживачем, та оформлений таким
чином акт вважається погодженим і є
підставою для проведення остаточних
розрахунків за зазначений в ньому
розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних,
зазначених в Акті, Споживач
зобов'язаний надати Теплопостачальній
організації нормативно обґрунтовані
письмові заперечення до даного Акту з
додаванням відповідних документів та
погодити з Теплопостачальною
організацією всі розбіжності у
встановлений пунктом п.6.6.1 договору
строк. При отриманні заперечень в
підписанні Акту та доказів в
обґрунтування заперечень до нього,
Теплопостачальна організація
розглядає їх та надає відповідь про
прийняття або відмову у прийнятті
заперечень. При прийнятті заперечень
до акту вносяться відповідні
коригування в Акті наступного місяця. У
разі відмови у прийнятті заперечень,
Теплопостачальна організація надає
нормативно обґрунтовану відповідь та
вважає акт прийнятим до розрахунку,
якщо цей акт в місячний строк не буде
оскаржений Споживачем
у господарському суду.

Відповідач свої грошові зобов'язання
за договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді від 01.05.2007р. №
101850 не виконав належним чином та
здійснив оплату отриманих послуг лише
15.12.2014р. в сумі 1 000, 00 грн.

Доказів оплати відповідачем суми боргу
у розмірі 2 619, 91 грн. під час судового
розгляду сторонами до матеріалів
справи не надано.

Згідно акту звірки взаємних
розрахунків від 16.12.2014р., підписаного та
скріпленого печатками обох сторін,
сума основного боргу відповідача перед
позивачем за зазначеним договором
складає 2 619, 91 грн.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Підстави виникнення господарських
зобов'язань визначені в ст. 174 ГК
України. Зокрема, господарські
зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує
настання правових наслідків у сфері
господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, що
визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді від
01.05.2007р. № 101850.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

У справі, що розглядається,
перерахування на розрахунковий
рахунок позивача коштів за спожиту
теплову енергію повинно бути здійснено
до 20 числа місяця, наступного за
розрахунковим (п. 6.4 Договору).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За приписами ст. 202 ГК України,
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (частина 1
статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання
за договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді від 01.05.2007р. №
101850, які визначено главою 50 ЦК України,
відсутні.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
унормовано, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Акти приймання-передачі теплової
енергії на суму 3 619, 91 грн. оформлені
позивачем відповідно до п.п. 6.7.1, 6.7.2
договору купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді від 01.05.2007р. №
101850 і вважаються погодженими
сторонами.

Тому вказані акти є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в них розрахунковий період.

Враховуючи встановлений судом факт
неповного виконання ПП ОСОБА_1 грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 2 619, 91 грн. є обґрунтованими і
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 328, 90 грн. пені, 71,74 грн.
- 3 % річних від простроченої суми та
495, 29 грн. втрат від інфляції грошових
коштів.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних
санкцій віднесено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відповідних відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений
законом, не обмежує учасників
договірних відносин щодо визначення
розміру пені, а передбачає обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.

В підпункті 7.2.8 договору купівлі -
продажу теплової енергії в гарячій
воді від 01.05.2007р. № 101850 сторони
визначили, що в разі несплати або
несвоєчасної оплати Споживачем за
теплову енергію відповідно до терміну,
встановленого у пункті 6.3 цього
договору, з наступного дня після
закінчення терміну сплати Споживачу
нараховується пеня у розмірі 0,5 % від
суми простроченого платежу (але не
більше суми обумовленої чинним
законодавством) за кожен день
прострочення по день фактичної оплати.

Заявлена позивачем до стягнення з
відповідача сума пені відповідає
діючому законодавству та
підтверджується розрахунком, що
доданий до позовної заяви (а.с. 23).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Договором від 01.05.2007р. № 101850 сторони
інший розмір процентів не
встановлювали.

Враховуючи несвоєчасне виконання
відповідачем грошових зобов'язань,
вимоги про стягнення з нього на користь
позивача 71,74 грн. - 3 % річних від
простроченої суми та 495, 29 грн. втрат від
інфляції грошових коштів підлягають
задоволенню повністю. Суми річних та
втрат від інфляції грошових коштів
розраховані у відповідності з
приписами законодавства і
підтверджуються розрахунком, доданим
до позовної заяви (а.с. 24-25).

Відповідно до вимог ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
відповідача повністю, оскільки спір
виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69096, АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м.
Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137,
ідентифікаційний код 32121458, на поточний
рахунок зі спеціальним режимом
використання № 1951 у Філії -
Запорізьке обласне управління ВАТ
"Державний ощадний банк України", код
МФО 313957) 2 619 (дві тисячі шістсот
дев`ятнадцять) грн. 91 коп. основного
боргу.

3. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69096, АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м.
Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137,
ідентифікаційний код 32121458, на рахунок
зі спеціальним режимом використання №
1951 у Філії - Запорізьке обласне
управління ВАТ "Державний ощадний банк
України", код МФО 313957) 328 (триста
двадцять вісім) грн. 90 коп. пені, 495
(чотириста дев`яносто п`ять) грн. 29 коп.
втрат від інфляції грошових коштів, 71
(сімдесят одну) грн. 74 коп. - 3 % річних від
простроченої суми та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат на судовий збір.

4. Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов