ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
УХВАЛА

16.12.14
Справа №
1/66/5022-999/2011

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів Марко
Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»,
м. Тернопіль № 91 від 12.11.2014 року

про перегляд за нововиявленими
обставинами

постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року

у справі № 1/66/5022-999/2011

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Текносістем», м.
Будріо (Болонья), Італія

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.», м.
Тернопіль

про: стягнення заборгованості в
розмірі 97 149,33 євро.

За участю представників сторін:

від позивача: Шейченко Т.С.- представник
за довіреністю б/н від 01.09.2014 р.;

від відповідача: Денис А.І. -
представник за довіреністю № 05/08-12-2014
від 08.12.2014 р..

Права та обов'язки, передбачені
ст.ст. 22, 28, 29 ГПК України, роз'яснено.
Відводів складу суду не заявлено.

В судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови

В С Т
А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 30.09.2011 р. у
справі № 1/66/5022-999/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Текносістем», м.
Бурдіо (Болонья), Італія до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р. Е. Й. В.»,
м.Тернопіль, про стягнення
заборгованості в розмірі 97 149,33 євро,
позов задоволено частково, вирішено
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.» в користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Текносістем»
(Technosystem s.r.l.) заборгованість в розмірі 58
946,83 євро, 589,77 євро державного мита і 141,60
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вищезазначене рішення мотивоване тим,
що між сторонами існували
позадоговірні відносини поставки, а
розрахунки між сторонами проводилися
лише по виставлених постачальником
рахунках-фактурах. При цьому, в рішенні
згадується про поданння відповідачем
проектів договорів, які, за його ж
твердженням, він надсилав позивачу і
якими він, відповідач, керувався
здійснюючи відповідні розрахунки.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 30.09.2011 р. у справі №
1/66/5022-999/2011 відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Зокрема,
скаржник посилався на безпідставність
висновків суду першої інстанції про
здійснення розрахунків між сторонами
лише на підставі виставлених рахунків,
оскільки згідно банківських виписок
вбачається факт здійснення оплати
згідно контракту, а згідно умов
контракту №11/2005 від 01.07.2005 року та №52
від 01.12.2006 року оплата покупцем за товар
може здійснюватися у вигляді
попередньої оплати або по факту
поставки на підставі специфікацій.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 р.
(головуючий суддя Бойко С.М., судді Бонк
Т.Б., Якімець Г.Г.) вирішено рішення
господарського суду Тернопільської
області від 30.09.2011 р. у справі №
1/66/5022-999/2011 частково скасувати, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р. Е. Й. В.»
- частково задоволити. Позов задоволити
повністю. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Текносістем»
(Technosystem s.r.l.) заборгованість в розмірі 97
149,33 євро заборгованості, 972 євро
державного мита та 236 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постанова мотивована тим, що поставки
відбувалися на підставі заявок
покупця, а саме поставки від 14.06.2008 р.
(рахунки-фактури ES/47, ES/48 і ES/49)
здійснювалися на виконання заявки
покупця № 132 від 14.03.2008 р., поставка від
30.07.2008 р. (рахунок-фактура ES/64) здійснена
на виконання заявки покупця № 379 від 10
червня 2008 р., поставка від 19.12.2008 р.
(рахунок-фактура ES/107) здійснена на
виконання заявки покупця № 713 від 11.12.2008
р., поставка від 05.03.2009 р.
(рахунок-фактура ES/15) здійснювалася на
виконання заявок покупця № 480 і № 60 від
04.08.2008 р і 10.02.2009 р. відповідно.

Покликання скаржника на існування між
сторонами договірних правовідносин
було визнано судом апеляційної
інстанції безпідставним, оскільки
доказів в підтвердження даного факту
скаржником не подано, а судом не
встановлено. Наявні в матеріалах
справи копії контрактів підписані лише
представником скаржника, підпис
уповноваженого представника позивача
на цих контрактах відсутній.
Констатовано, що місцевий суд прийшов
до правильного висновку про існування
між сторонами позадоговірних
правовідносин.

24.11.2014 р. на адресу Львівського
апеляційного господарського суду
надійшла заява від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»,
м. Тернопіль № 91 від 12.11.2014 року (вх.
01-05/5508/14 від 24.11.2014 р.) про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Текносістем» до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.», про
стягнення заборгованості в розмірі 97
149,33 євро.

У вищезазначеній заяві про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами відповідач
просить за наслідками перегляду
постанови суду апеляційної інстанції
змінити постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 р., а саме позовні вимоги позивача
задоволити в частині стягнення 5 552,66
євро, у решті позовних вимог -
відмовити.

Посилається на те, що у даній
справі істотною є та обставина, що між
сторонами все таки було укладено
контракти № 11/2005 від 01.07.2005 р. та № 52 від
01.12.2006 р. що характеризує
правовідносини сторін як договірні, і
спір повинен вирішуватись з
врахуванням умов укладених договорів,
зокрема, п. 4.2., згідно із яким покупець
здійснює платежі у вигляді попередньої
оплати на підставі виставлених
продавцем інвойсів (рахунків-фактур).
Разом з тим, хоча на час розгляду справи
дані обставини існували, однак в силу
того, що повірений Кроццолі Роберто не
передав та не відзвітував про
укладення та підписання цих
контрактів, вони не були відомі та не
могли бути відомі відповідачеві. Про
існування укладених, із підписами
уповноважених представників сторін,
контрактів, заявник дізнався тільки
10.09.2014 р., після проведення загальних
зборів засновників ТзОВ «Р.Е.Й.В.» з
питання затвердження результатів
ревізії фінансового-господарської
діяльності товариства та проведення
службового розслідування. Протоколом
№ 159 від 10.09.2014 р. за результатами
службового розслідування було
встановлено, що у червні 2005 року
керівнику відділу ЗЕД Кроццолі Роберто
директором ТзОВ «Р.Е.И.В.» було видано
довіреність на право укладення та
підписання зі сторони товариства
контрактів на поставку обладнання з
постачальником ТзОВ «Текносістем».
Таким чином Кроццолі Роберто діяв як
повірений виходячи з наданої йому
довіреності.

Відтак, згідно акту звірки
взасморозрахунків між сторонами за
період з 01.01.2007р. по 20.09.2011р.
заборгованість відповідача становить 5
552,66 євро, оскільки решта проплат не
здійснювались на погашення попередніх
заборгованостей.

На підставі викладеного, заявник
просить змінити постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 року, а саме позовні вимоги
позивача задоволити в частині
стягнення 5 552,66 євро, у решті позовних
вимог -відмовити.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №
1/66/5022-999/2011 розподілено для розгляду
головуючому - судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2014 р. у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.11.2014 р. заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.», м.
Тернопіль № 91 від 12.11.2014 року про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 року у справі № 1/66/5022-999/2011
прийнято до провадження в апеляційній
інстанції, розгляд справи призначено
на 09.12.2014 р.

В судовому засіданні 09.12.2014 р.
оголошено перерву у справі до 16.12.2014 р..

В ході судового засідання
сторонам роз'яснені права і обов'язки,
передбачені ст. 22 ГПК України,
заперечень щодо складу суду не
поступало, клопотання про технічну
фіксацію судового процесу не
надходили.

В судове засідання 16.12.2014 р.
представник заявника (відповідача)
з'явився, заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011 підтримав в повному
обсязі з аналогічних мотивів
зазначених у ній.

Представник позивача в судове
засідання 16.12.2014 р. з'явився, проти заяви
ТзОВ «Р.Е.Й.В.» про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011 заперечив повністю,
просив суд у задоволенні
вищезазначеної заяви ТзОВ «Р.Е.Й.В.»
відмовити, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 року у справі № 1/66/5022-999/2011
залишити без змін, з підстав викладених
у поданих письмових відзивах (вх. №
01-04/7241/14 від 04.12.2014 р., вх. № 01-04/7270/14 від
05.12.2014 р., вх. № 01-04/7349/14 від 08.12.2014 р.),
заявах голови Ради директорів ТзОВ
«Текносістем» Джуліани Кавіни (вх. №
01-04/7257/14 від 04.12.2014 р., вх. № 01-04/7278/14 від
05.12.2014 р.) та доповненні до відзиву (вх. №
01-04/7512/14 від 15.12.2014 р.). Також
представником позивача подано через
канцелярію суду клопотання (вх. №
01-04/7548/14 від 16.12.2014 р.) про долучення до
матеріалів справи документів
зазначених у переліку даного
клопотання. Вищезазначене клопотання
судом задоволено та долучено документи
до матеріалів справи. Окрім того,
представник позивача подав на розгляд
суду клопотання (вх. № 01-04/7558/14 від 16.12.2014
р.) в якому зазначає, що ТзОВ «Р.Е.Й.В.» не
направило заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011- позивачу- ТзОВ
«Текносістем», чим порушило ст. 113 ГПК
України. Щодо клопотання позивача
(вх. № 01-04/7558/14 від 16.12.2014 р.) про
повернення заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011 у зв'язку з
неналежним повідомленням позивача
(ТзОВ «Текносістем») про розгляд даної
заяви, колегія суддів дійшла висновку
відмовити у його задоволенні зважаючи
на наступне:

пунктом 2 ч. 6 ст. 113 ГПК України
встановлено, що заява про перегляд
судового рішення господарського суду
за нововиявленими обставинами до
розгляду не приймається і повертається
заявникові у разі подання заяви без
доказів надіслання копії заяви і
доданих до неї документів іншим
сторонам.

В роз'ясненні Президії Вищого
господарського суду України № 04-5/608 від
31.05.2002 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій» зазначено,
що вирішуючи питання забезпечення
своєчасного повідомлення у належній
формі іноземних учасників судового
процесу про час і місце розгляду
справи, господарському суду слід
враховувати, що судові документи
можуть направлятися також філіям,
представництвам, іншим відособленим
підрозділам іноземних підприємств і
організацій, місцезнаходженням яких є
територія України (з повідомленням про
вручення таких документів), а також
вручатися безпосередньо
уповноваженому представникові.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем (заявником) було
направлено заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.11.2011 року у
справі № 1/66/5022-999/2011 представнику
позивача (ТзОВ «Текносістем») Шейченко
Т.С., яка діє на підставі довіреності б/н
від 01.09.2014 р. виданої головою Ради
директорів ТзОВ «Текносістем»
Джуліана Кавіна. Згідно даної
довіреності Шейченко Т.С. має право
представляти Товариство в
господарських судах України всіх
рівнів, приймати участь в процесах
компетентних судів, знайомитися з
матеріалами справи, робити виписки,
надавати та отримувати необхідні
документи, отримувати копії рішень,
постанов та ухвал, надавати пояснення,
заявляти клопотання та відводи,
надавати пояснення письмові та усні,
доводи та протести судді, підписувати
та направляти позовні заяви та інші
заяви та інше.

Відтак, зважаючи на те що
представник позивача брав участь у
всіх судових засіданнях по даній
справі, надавав суду відзиви (вх. №
01-04/7241/14 від 04.12.2014 р., вх. № 01-04/7270/14 від
05.12.2014 р., вх. № 01-04/7349/14 від 08.12.2014 р.),
заяви (вх. № 01-04/7257/14 від 04.12.2014 р., вх. №
01-04/7278/14 від 05.12.2014 р.) підписані головою
Ради директорів ТзОВ «Текносістем»
Джуліана Кавіна (оригінали яких
містяться в матеріалах справи том 4 а.с.
210-223), судова колегія вважає, що позивач
(ТзОВ «Текносістем») був належним чином
повідомлений про розгляд заяви про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 року у справі № 1/66/5022-999/2011 і
підстави для повернення заяви за п. 2 ч. 6
ст. 113 ГПК України відсутні.

Розглянувши заяву, дослідивши
матеріали справи, наявні в них та
додатково подані докази, заслухавши
пояснення представників сторін в
судових засіданнях, колегія суддів
встановила наступне:

в ході розгляду справи, судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач поставив
відповідачу товар, а саме машини для
виготовлення кави на загальну суму 109
639,39 євро, що підтверджується
міжнародними транспортними накладними
(CMR) від 10.06.2008 р. з додатками №
910, від 10.06.2008 р. з додатком № 911, від
10.06.2008 р. з додатком № 912, А № 318342 від
30.07.2008 р., від 19.12.2008 р., від 05.03.2009 р.,
деклараціями від 14.06.2008 р. на суму 19 968
євро, від 14.06.2008 р. на суму 18 477,5 євро, від
14.06.2008 р. на суму 19 725 євро, від 30.07.2008 р. на
суму 590,06 євро: від 19.12.2008 р. на суму 6 582,42
євро, від 05.03.2009 р. на суму 44 296,41 євро.

Поставки відбувалися на підставі
заявок покупця, а саме поставки від
14.06.2008 р. (рахунки-фактури ES/47, ES/48 і ES/49)
здійснювалися на виконання заявки
покупця № 132 від 14.03.2008 р., поставка від
30.07.2008 р. (рахунок-фактура ES/64) здійснена
на виконання заявки покупця № 379 від
10.06.2008 р., поставка від 19.12.2008 р.
(рахунок-фактура ES/107) здійснена на
виконання заявки покупця № 713 від 11.12.2008
р., поставка від 05.03.2009 р.
(рахунок-фактура ES/15) здійснювалася на
виконання заявок покупця № 480 і № 60 від
04.08.2008 р і 10.02.2009 р. відповідно. Для
оплати поставленого товару позивачем
виставлялися відповідно
рахунки-фактури, а саме:
рахунок-фактура (інвойс) ES/47 від 30.05.2008 р.
(сплачено частково 12 490 євро 06 центів),
рахунок-фактура (інвойс) ES/48 від 30.05.2008
р., рахунок-фактура (інвойс) ES/49 від
30.05.2008 р., рахунок-фактура (інвойс) ES/64
від 22.07.2008 р., рахунок-фактура (інвойс)
ES/107 від 19.12.2008 р., рахунок-фактура
(інвойс) ES/15 від 04.03.2009 р.. Проте,
відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав лише частково, внаслідок чого
непогашеною залишилася заборгованість
в розмірі 97 149,33 євро, що
підтверджується актом звірки від 07.02.2011
року, а також відсутністю проплат зі
сторони відповідача за виставленими
рахунками-фактурами.

Було визнано правильним висновок
суду першої інстанції про те, що
перелічені відповідачем в актах звірки
взаєморозрахунків платежі
здійснювалися в рахунок боргів за
попередні періоди і вважатися
передоплатою не можуть, оскільки зі
змісту поданого відповідачем акту
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2007 року по 20.09.2011 року вбачається, що
платежі від 28.03.2008 р. і від 05.05.2008 р. мали
б передувати як поставці товару, що
відбулася лише 10.06.2008 р., так і
виставленню рахунку-фактури ES/47 від
30.05.2008 р. Платежі від 29.01.2009 р. і від 12.02.2009
р. повинні б передувати поставці
товару, що відбулася лише 04.03.2009 р., і
виставленню рахунку-фактури ES/15 від
05.03.2009 р.. При цьому було встановлено як
з пояснень сторін, і із письмових
доказів, що між сторонами існували
тривалі господарські зв'язки при яких
покупець здійснює платежі у вигляді
попередньої оплати на підставі
виставлених продавцем інвойсів
(рахунків-фактур) або по факту поставки
на підставі специфікацій. Оплати без
рахунків-фактур відповідач не
здійснював.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Відповідно до
статті 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

З матеріалів справи вбачається,
що заявник і у суді першої, і у суді
апеляційної інстанції посилався на
наявність між сторонами укладених
договорів та здійснення ним оплати на
умовах таких договорів, з врахуванням
чого попередні платежі стосуються не
раніше виниклих господарських
відносин сторін, а саме спірних
відносин.

Однак, таке покликання заявника
на існування між сторонами договірних
правовідносин було визнано
безпідставним, оскільки доказів в
підтвердження даного факту скаржником
не подано, а судом не встановлено.
Наявні в матеріалах справи копії
контрактів підписаних лише
представником скаржника, а підпис
уповноваженого представника позивача
на цих контрактах відсутній.

Заявник зазначає, що між
сторонами все таки було укладено
контракти № 11/2005 від 01.07.2005 р. та № 52 від
01.12.2006 р. згідно із п. 4.2. яких покупець
здійснює платежі у вигляді попередньої
оплати на підставі виставлених
продавцем інвойсів (рахунків-фактур).

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 112 ГПК
України, господарський суд може
переглянути прийняте ним судове
рішення, яке набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставини, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

У відповідності до Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 17 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики перегляду рішень,
ухвал, постанов за нововиявленими
обставинами» до нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте) (п. 2).

З матеріалів справи вбачається,
що стверджуване заявником виконання
умов договорів в частині передоплати
не спростовує висновків суду першої та
апеляційної інстанції про існування
між сторонами інших договірних
відносин та проведення заявником
зазначених ним оплат в розрахунок за
попередні поставки. Заявлені
відповідачем як нововиявлені
обставини не доводять виконання
заявником своїх зобов'язань по оплаті
за попередні поставки. Відтак, заявлені
як нововиявлені обставини не носять
істотного характеру для розгляду
справи.

Не може вважатися нововиявленою
обставина, яка ґрунтується на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи. Необхідно
чітко розрізняти поняття
нововиявленої обставини (як факту) і
нового доказу (як підтвердження факту);
так, не можуть вважатися такими
обставинами подані учасником судового
процесу листи, накладні, розрахунки,
акти тощо, які за своєю правовою
природою є саме новими доказами (п. 2
вказаної постанови). Однак, подані
заявником договори носять характер
власне нового доказу, який не був
своєчасно поданий суду при розгляді
справи по суті при тому, що на
обставини, які підтверджуються цими
доказами, заявник посилався під час
розгляду справи і судом першої, і судом
апеляційної інстанції.

Згідно із п. 5 вищезазначеної
постанови, не можуть вважатися
нововиявленими обставини, що
встановлюються на підставі доказів,
які не були своєчасно подані сторонами
чи прокурором. У разі подання таких
доказів у процесі перегляду судового
рішення за правилами розділу XIII ГПК
господарський суд має винести ухвалу
про залишення судового рішення без
зміни. Також не можуть визнаватися
нововиявленими обставини, на які
посилався учасник судового процесу в
своїх поясненнях в суді будь-якої з
інстанцій, або які могли бути
встановлені судом в разі виконання
вимог процесуального закону, зокрема,
статті 38 ГПК.

Заявник посилається на те, що
оскільки повірений Кроццолі Роберто не
передав та не відзвітував про
укладення та підписання цих
контрактів, вони не були відомі та не
могли бути відомі заявникові. Про
існування укладених, із підписами
уповноважених представників сторін,
контрактів, заявник дізнався тільки
10.09.2014 р., після проведення загальних
зборів засновників ТзОВ «Р.Е.Й.В.» з
питання затвердження результатів
ревізії фінансового-господарської
діяльності товариства та проведення
службового розслідування. Протоколом
№ 159 від 10.09.14 р. за результатами
службового розслідування було
встановлено, що у червні 2005 року
керівнику відділу ЗЕД Кроццолі Роберто
директором ТзОВ «Р.Е.Й.В.» було видано
довіреність на право укладення та
підписання зі сторони товариства
контрактів на поставку обладнання з
постачальником ТзОВ «Текносістем».
Однак, враховуючи, що мова йде про
представника заявника, заявник, хоча і
не знав, але міг знати про обставину, на
яку він посилається як на нововиявлену
і, більше того, посилався на неї.

Законом не передбачено
здійснення перегляду судового рішення
за нововиявленими обставинами у
повному обсязі. Отже, господарський суд
вправі переглянути судове рішення за
нововиявленими обставинами лише в тих
межах, в яких ці обставини впливають на
суть рішення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 112, 113,
114 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд , -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»,
м. Тернопіль № 91 від 12.11.2014 року
про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 року у справі № 1/66/5022-999/2011 -
відмовити, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.11.2011 р. у справі № 1/66/5022-999/2011 залишити
без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються до
господарського суду Тернопільської
області.

Головуючий-суддя

Костів Т.С.

Суддя

Марко Р.І.

Суддя

Желік М.Б.