ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.14 Справа № 904/7437/14

За позовом публічного акціонерного
товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельної
компанії "ВАЛГАН", м. Дніпропетровськ

Третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Відповідача ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 330 876,31 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання - помічник
судді Гезь А.С.

Представники:

від позивача: Лісняк Т.А., довіреність
б/н від 25.11.2013.

від відповідача: Вербова Е.В.,
довіреність №35 від 13.10.2014

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"УКРСОЦБАНК" (надалі - Позивач)
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельної
компанії "ВАЛГАН" (надалі - Відповідач)
про стягнення 198 897,74 доларів США за
договором кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006,
договором поруки №1 від 19.10.2006.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
порушено провадження у справі, позовна
заява прийнята до розгляду, залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні Відповідача -
ОСОБА_1 (надалі - Тертя особа).

В судовому засіданні 17.11.2014 Позивач
подав клопотання вих. №406-297/27913 від
12.11.2014 про збільшення позовних вимог,
відповідно до якого позовні вимоги
були збільшені до 2 330 876,31 грн.
Клопотання про збільшення позовних
вимог прийнято судом до розгляду,
відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України.

В судових засіданнях 15.10.2014 та 17.11.2014
розгляд справи відкладався на 17.11.2014 та
09.12.2014 відповідно, в зв'язку з
нез'явленням в судове засідання
представника Третьої особи та
необхідністю витребування додаткових
документів до матеріалів справи,
згідно зі ст.77 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 17.11.2014,
за клопотанням Позивача, строк
розгляду спору продовжено на 15
календарних днів (до 11.12.2014), відповідно
до ч. 3. ст.69 Господарського
процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог
Позивач посилається на невиконання
Відповідачем вимог діючого
законодавства та умов згаданого
договору поруки №1 від 19.10.2006, а саме -
виконання зобов'язання щодо сплати
суми кредиту, відсотків за
користування кредитом у розмірі та
випадках передбачених, договором
кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006. У
підтвердження своїх позовних вимог
Позивач надав суду договір кредиту
№09.2/351-6 від 19.10.2006 з додатковою угодою
№1 від 25.06.2009, договір поруки №1 від
19.10.2006, заяву на видачу готівки №14-18 від
19.10.2006, вимогу публічного акціонерного
товариства "УКРСОЦБАНК" вих.
№08.406-297/67-8895 від 27.05.2014, повідомлення
вих. №11.4.4/96-1553 від 23.03.2011 про порушення
основного зобов'язання та про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Позивач керуючись п.п.1.1, 1.3. Договору
поруки, нормами Господарського та
Цивільного кодексів України
просить стягнути з Відповідача (з
урахуванням клопотання про збільшення
позовних вимог) заборгованість за
договором кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006 у
розмірі 2 330 876,31 грн.

Третя особа у призначені на 15.10.2014,
17.11.2014 та 09.12.2014 судові засідання не
з'явилась, про причини неприбуття не
повідомила; відзив на позовну заяву не
надала; про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлений
належним чином за адресою, зазначеною у
позовній заяві та: АДРЕСА_1.

До господарського суду повернулись
поштові відправлення, надіслані на
належну адресу Третьої особи,
№820, №682, №373 з
відміткою відділення поштового
зв'язку: "За зазначеною адресою не
проживає".

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87
Господарського процесуального кодексу
України.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(пп.3.9.1. п.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011).

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив в повному обсязі;
надав заперечення проти позову б/н б/д,
№14/10-3 від 14.10.2014 та №8/12-27 від 08.12.2014, в
яких, зокрема, обґрунтовує свої
заперечення пропуском Позивачем
встановленого законом строку
пред'явлення вимог Поручителю
(Відповідачу), та пропуском позовної
давності в частині вимог про
нарахування пені.

В судовому засіданні 09.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2006 між публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК" (надалі -
Позивач, Кредитор) та ОСОБА_1 (надалі -
Тертя особа, Позичальник) укладено
договір кредиту № 09.2/351-6 (надалі
Договір кредиту), відповідно до умов
якого Кредитор надає Позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 147 800,00 доларів США, зі сплатою 13 %
річних за користування ним та кінцевим
терміном повернення заборгованості до
18.10.2013. Кредит надається Позичальнику
на наступні цілі: споживчі потреби з
встановленням іпотеки (п.п. 1.1., 1.2.
Договору кредиту).

19.10.2006 між публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК", ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельною
компанією "ВАЛГАН" (надалі - Відповідач,
Поручитель) укладено договір поруки №1
(надалі - Договір поруки), відповідно до
умов якого Поручитель зобов'язується
перед Кредитором відповідати за
виконання Позичальником умов щодо
сплати суми кредиту, відсотків за
користування кредитом у розмірі та у
випадках, передбачених договором
кредиту №09.2/351-6, укладеним між
Кредитором та Позичальником 19.10.2006.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 Договору поруки
передбачено, що зміст забезпеченого
порукою зобов'язання є повернення
Позичальником кредитору в сумі 147 800,00
доларів США з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 18.10.2013;
сплатити відсотки за користування
кадетом у розмірі 13 % річних.

Змін та доповнень до договору поруки
Сторони не укладали.

25.06.2009 між публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1
укладено додаткову угоду №1 до
договору кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006,
відповідно до якої Сторони дійшли
згоди викласти пункти 1.1 та 1.2 Договору
кредиту у наступній редакції:

„1.1 Кредитор надає Позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 147800,00 доларів США, з якої фактична
заборгованість станом на 25.06.2009
становить 100307,00 доларів США, а сума
наданих коштів на поточні потреби
становить 4 973,59 доларів США, зі
сплатою 15 % річних за користування ним
та кінцевим терміном повернення
заборгованості до 18.10.2013.

1.2 кредит надається Позичальнику на
наступні цілі та в наступному порядку:

- частина кредиту в розмірі 147 800,00
доларів США на споживчі цілі з
встановленням іпотеки;

- частина кредиту в розмірі 4 973,59
доларів США на поточні потреби".

На виконання умов Кредитного договору
Позивач надав, а Третя особа отримала
кредит у сумі 147800,00 доларів США,
відповідно до заявки на видачу готівки
№14-18 від 19.10.2006.

В той же час, Третя особа кошти,
отримані за Кредитним договором,
повернула частково в сумі 56 014,41
доларів США та з порушенням
встановленого Договором строку, в
зв'язку з чим 24.03.2011 Позивач направив на
адресу Відповідача повідомлення вих.
№11.4.4/96-1553 від 23.03.2011 про порушення
основного зобов'язання та про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

30.05.2014 Позивач направив на адресу
Відповідача вимогу вих. №08.406-297/67-8895 від
27.05.2014 в порядку пункту 3.1. Договору
поруки №1 від 19.10.2006, в якій просить
Відповідача на протязі п'яти днів з
дати отримання вимоги погасити
заборгованість по Кредитному договору
в сумі 198 897,74 доларів США.

Проте Відповідач на вимогу не
відреагував, кошти за Кредитним
договором не сплатив, що і стало
підставою для звернення Позивача з
позовом до господарського суду
Дніпропетровської області для захисту
своїх прав та охоронюваних законом
інтересів. В позовній заяві Позивач
ставить питання про стягнення з
Відповідача (з урахуванням клопотання
про збільшення позовних вимог)
заборгованості у розмірі 2 330 876,31
грн.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова вiд зобов'язання
або одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

ОСОБА_1 свого зобов'язання за договором
кредиту № 09.2/351-6 від 19.10.2006 у повному
обсязі не виконав.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554
Цивільного кодексу України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до частини 4 статті 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлений,
порука приняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу
України встановлено, що строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до частини 1 статті 252
Цивільного кодексу України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно з частиною 1 статті 253
Цивільного кодексу України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пунктом 5.2 договору поруки встановлено,
що цей договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до остаточного
виконання Сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

З огляду на вищезазначені норми,
договір поруки № 2 від 19.10.2006 укладений
на невизначений строк, оскільки
сторони не визначили строк його дії
роками, місяцями, тижнями, днями,
годинами тощо.

З умов Кредитного договору вбачається,
що ОСОБА_1 повинен був виконати своє
зобов'язання щодо сплати кредиту 18.10.2013,
а отже Позивач відповідно до п.4 ст. 559
Цивільного кодексу України мав
пред'явити вимогу Поручителю не
пізніше 18.04.2014.

24.03.2011 Позивач направив на адресу
Відповідача повідомлення вих.
№11.4.4/96-1553 від 23.03.2011 про порушення
основного зобов'язання та про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

30.05.2014 Позивач направив на адресу
Відповідача вимогу вих. №08.406-297/67-8895 від
27.05.2014 в порядку пункту 3.1. Договору
поруки №1 від 19.10.2006, в якій просить
Відповідача на протязі п'яти днів з
дати отримання вимоги погасити
заборгованість по Кредитному договору
в сумі 198 897,74 доларів США.

Отже, Позивач протягом встановленого
законом строку, пред'явив вимогу до
Поручителя.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається, що Сторонами Кредитного
договору було збільшено суму кредиту
на 4 973,59 дол. США шляхом укладення
додаткової угоди № 1 від 25.06.2009 до
договору кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006,
тобто було збільшено обсяг
відповідальності Поручителя.

Частиною 1 статті 559 Цивільного
кодексу України встановлено, що
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

На підставі викладеного, господарський
суд дійшов висновку, що порука,
відповідно до ч.1 ст. 559 Цивільного
кодексу України, припинилась,
оскільки Сторони договору поруки не
вносили змін до договору поруки щодо
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя та в матеріалах справи
відсутні докази згоди Поручителя на
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя.

В пункті 4.1.6. постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з кредитних договорів" №1 від
24.11.2014 зазначено, що відповідно до
частини першої статті 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Зміна умов зобов'язання, забезпеченого
порукою, без згоди поручителя може
припинити поруку лише у випадку, коли
зазначене призвело до збільшення
обсягу відповідальності поручителя за
забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності
поручителя внаслідок зміни
забезпеченого порукою зобов'язання
суди повинні розуміти як: підвищення
розміру процентів або встановлення
нових умов щодо порядку зміни розміру
процентної ставки, що призведе до її
збільшення; відстрочення виконання, що
призводить до збільшення періоду, за
який нараховуються проценти;
установлення або збільшення розміру
неустойки; розширення змісту основного
зобов'язання щодо дострокового
повернення кредиту та плати за
користування ним тощо.

Господарські суди мають враховувати,
що згода поручителя надається в
порядку та у спосіб, який передбачений
договором поруки. Якщо договором
поруки передбачено зміну його умов за
письмової згоди сторін, то у такому
разі саме лише повідомлення кредитором
або боржником поручителя про зміну
умов договору не є доказом надання
поручителем згоди.

Пунктом 3.3.2 договору поруки №1 від
19.10.2006, Сторони погодили, що Кредитор
зобов'язаний до моменту виконання
забезпеченого порукою зобов'язання, не
змінювати умови Договору кредиту без
попереднього письмового погодження
Поручителя.

Крім того, відмітка Відповідача на
додатковій угоді №1 від 25.06.2009 про те, що
останнім отримано оригінал угоди не є
згодою на збільшення обсягу
відповідальності Поручителя.

Відповідно частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський
суд не вбачає підстав для задоволення
позову.

Що стосується клопотання Відповідача
щодо застосування позовної давності,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 2 статті 258 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №10 від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості.

Враховуючи те, що позовна заява
необґрунтована, права особи, яка
звернулась із позовом не порушені, тому
до спірних відносин позовна давність
застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.12.2014.

Суддя А.Є. Соловйова