м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Озеро"
до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в
відділення Львівської обласної філії
про стягнення 205756,11 грн.
Судді Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивачаЮзва В.О., довіреність б/н
від 08.07.2014;від відповідача Ганага А.С.,
довіреність б/н від 16.10.2013.Суть спору:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Озеро» звернулось
до господарського суду Львівської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
в особі Пустомитівського відділення
Львівської обласної філії про
стягнення 205756,11 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
поточного рахунку позивача, відкритого
в установі Банку, були помилково
списані грошові кошти, у зв'язку з не
забезпеченням належного рівня захисту
обміну інформації банком та
неповерненням коштів у добровільному
порядку на вимогу позивача.
Ухвалою господарського суду
Львівської області від 30.08.2013 порушено
провадження у справі №914/3333/13 та
призначено до розгляду.
Ухвалою господарського суду
Львівської області від 07.10.2013 справу
№914/3333/13 передано за підсудністю до
господарського суду міста Києва.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.10.2013 порушено провадження у
Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.11.2013, залишеного без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 у справі
№910/19885/13 позов задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.07.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
17.03.2014 та рішення господарського суду
міста Києва від 25.11.2013 у справі №910/19885/13
скасовано з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження керівника
апарату №04-23/578 від 22.07.2014, щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справи №910/19885/13, справу
передано на розгляд судді Васильченко
Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.07.2014 справу №910/19885/13
прийнято до провадження суддею
Васильченко Т.В. та призначено до
розгляду.

08.09.2014 відповідач, через відділ
діловодства суду, подав клопотання про
припинення провадження у справі, в
зв'язку з тим, що умови договору №605/31-16
від 29.11.2007 містять третейське
застереження про передачу спору на
вирішення Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Також, 08.09.2014 відповідач, через відділ
діловодства суду, подав відзив на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечив з підстав того, що
розрахункові операції по поточному
рахунку №0793 проводилися згідно
положень договору на впровадження та
використання електронної системи
«Клієнт-Банк» №605/21/012 від 18.03.2003 та
положень договору банківського
рахунку №605/31-16 від 30.09.2007. Так, банк
отримавши два електронних платіжних
доручення позивача за №616 від 20.09.2012 та
за №617 від 29.09.2012, належним чином
здійснив перевірку номера рахунку
платника і його код, а також наявність
дійсного електронного цифрового
підпису посадових осіб позивача, а тому
відсутні підстави вважати, що кошти з
рахунку позивача були переказані
безпідставно.

В судовому засіданні 08.09.2014 у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 15.09.2014.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 15.09.2014 справу
передано на розгляд судді Марченко О.В.
у зв'язку з перебуванням судді
Васильченко Т.В. на навчанні.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 справу № 910/19885/13 на
підставі ст.ст. 65, 86 ГПК України,
прийнято до провадження суддею
Марченко О.В. та призначено до розгляду.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
29.09.2014 справу №910/19885/13 передано на
розгляд судді Васильченко Т.В., у
зв'язку з поверненням судді з навчання.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 на підставі ст.ст. 65, 86
ГПК України, справу №910/19885/13 прийнято
до провадження суддею Васильченко Т.В.
та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 20.10.2014 у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 10.11.2014.

06.11.2014 відповідач, через відділ
діловодства суду, подав додаткові
пояснення, в яких вказав, що ТОВ «Озеро»
самостійно генерувало ключі
електронного цифрового підпису, які
були оформлені на директора та
головного бухгалтера позивача та банк
не має технічної можливості доступу до
ключів та цифрового підпису позивача.

В судовому засіданні 10.11.2014, у зв'язку зі
складністю справи, суд дійшов висновку
про призначення колегіального
розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.11.2014 призначено
колегіальний розгляд справи №910/19885/13 у
наступному складі суду: Головуючий
суддя: Васильченко Т.В., судді: Сташків
Р.Б., Літвінова М.Є.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.11.2014 справу № 910/19885/13
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Сташків Р.Б.,
Літвінова М.Є. та призначено до
розгляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08.12.2014 заяву про припинення
провадження по справі підтримав.

Представник позивача, в свою чергу,
проти задоволення заяви про припинення
провадження по справі заперечив.

Дослідивши подану відповідачем заяву,
суд дійшов висновку про відмову в її
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до приписів пункту 5 частини
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо,
зокрема, сторони уклали угоду про
передачу даного спору на вирішення
третейського суду.

При цьому, одним із способів реалізації
права кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері цивільних та господарських
правовідносин є звернення до
третейського суду (абзац перший пункту
5 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
про виконання рішень третейських судів
від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до
чинного законодавства підвідомчий
суду загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 Цивільного
процесуального кодексу України, стаття
12 Господарського процесуального
кодексу України, стаття 6 Закону
України "Про третейські суди").

Згідно з положеннями частини першої
статті 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Суд, здійснюючи
правосуддя, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів суспільства
і держави (підпункт 4.1 пункту 4
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
про призначення судом більш м'якого
покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в
контексті статті 55 Конституції України
органи судової влади здійснюють
функцію захисту майнових і немайнових
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних або юридичних осіб у сфері
цивільних і господарських
правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних і господарських
правовідносин - це вид недержавної
юрисдикційної діяльності, яку
третейські суди здійснюють на підставі
законів України шляхом застосування,
зокрема, методів арбітрування.
Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
сьомому статті 2, статті 3 Закону
України "Про третейські суди", є
здійсненням ними не правосуддя, а
третейського розгляду спорів сторін у
цивільних і господарських
правовідносинах у межах права,
визначеного частиною п'ятою статті 55
Конституції України.

Третейські суди не віднесені до
системи судів загальної юрисдикції (ст.
125 Конституції України). Отже, з аналізу
положень Закону України "Про
третейські суди" випливає, що
третейські суди є недержавними
незалежними органами захисту майнових
і немайнових прав та охоронюваних
законом інтересів фізичних та/або
юридичних осіб у сфері цивільних і
господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України
"Про третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно
правова можливість, а не обов'язок на
звернення до третейського суду. Для
такого звернення, необхідна наявність
волі обох сторін (тобто наявність угоди
про передачу даного (саме цього) спору
на розгляд третейського суду. Лише за
наявність волі обох сторін про розгляд
спору третейським судом, оформленої
відповідним зверненням до суду,
господарський суд зобов'язаний
припинити провадження у справі. Проте,
таке клопотання заявив лише
відповідач. За відсутності волі на
звернення до третейського суду у
позивача чинне законодавство України
не позбавляє його права на вирішення
спору господарським судом. Згідно ст. 1
ГПК України юридичним та фізичним
особам гарантовано право на звернення
до господарського суду, згідно із
встановленою підвідомчістю справ.

Відповідно до пункту 1 ст. 8 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" ніхто не може бути позбавлений
права на розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом.

Таким чином, вимога відповідача про
припинення провадження у справі на
підставі того, що даний спір повинен
розглядатись тільки третейським судом,
прямо порушує норми Конституції
України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 09.04.2013 року у справі №
5023/6007/12.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.12.2014 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
задовольнити.

Представник відповідача, в свою чергу,
проти позову заперечив з підстав,
викладених у відзивах.

В судовому засіданні 08.12.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, які приймали участь під час
розгляду справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", яке
в подальшому реорганізовано в Публічне
акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК", в
особі Пустомитівського відділення
Львівської обласної філії АКБ
"УКРСОЦБАНК" (банк) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Озеро"
(клієнт) укладено договір №605/21/012 від
18.03.2003 на впровадження та використання
електронної системи "Клієнт-Банк"
(Договір-1), за умовами якого банк
встановлює на технічних засобах
клієнта систему та забезпечує її
подальше обслуговування та
функціонування, а клієнт здійснює
користування системою відповідно до
Інструкції користувача системою.

11.02.2005 між сторонами укладено договір
банківського мультивалютного рахунку
№605/30-12 (Договір-2), за умовами якого банк
зобов'язується відкрити клієнту
поточний рахунок №854 в
українських гривнях та надавати
послуги з розрахунково-касового
обслуговування відповідно до умов
цього договору та чинного
законодавства України.

30.10.2007 між сторонами було укладено
договір банківського рахунку №605/31-16
(Договір-3), за умовами якого банк
зобов'язується продовжувати надавати
послуги з розрахунково-касового
обслуговування відкритого клієнтом в
банку поточного рахунку №854 в
українських гривнях відповідно до умов
цього договору та вимог чинного
законодавства України.

Згідно повідомлення банку про зміну
рахунка від 20.01.2011 рахунок №854
було змінено на рахунок №0793.

20.09.2012 відповідачем здійснено списання
з поточного рахунку позивача №0793
на підставі платіжних доручень від
20.09.2012 №617 та від 20.09.2012 №616 з
використанням ключів
електронно-цифрового підпису
(призначення платежу - повернення
коштів за договорами позики) грошових
коштів на загальну суму 173259,31 грн. на
користь гр. Мармоленка О.П. в сумі 99759,31
грн. та гр. Буйріцького В.В. в сумі 73500
грн.

У зв'язку з тим, що вказаних платіжних
доручень позивач не складав та не
скеровував їх відповідачеві ні у
паперовому, ні у електронному вигляді з
використанням електронної системи
"Клієнт-Банк", він звернувся до
правоохоронних органів.

13.10.2012 відповідно до постанови Слідчого
СВ Пустомитівського PB ГУМВС України у
Львівській області про порушення
кримінальної справи та прийняття її до
свого провадження порушено
кримінальну справу за фактом вчинення
шахрайства з використанням
електронно-обчислювальної техніки за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 3 ст. 190 КК України, які в подальшому
були перекваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК
України.

В постанові від 13.10.2012 зазначено, що в
період часу з 20.09.2012 по 21.09.2012 невідома
особа, шляхом обману при незаконній
операції з використанням
електронно-обчислювальної техніки, із
електронного рахунку TOB "Озеро",
заволоділа грошима TOB "Озеро" в сумі
173259,31 грн.

Відтак, позивач звернувся до
відповідача з вимогами щодо повернення
помилково списаних з його поточного
рахунку грошових коштів, проте такі
вимоги позивача залишилися без
задоволення, що і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову належить відмовити
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За п. 6.3 ст. 6 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" порядок відкриття банками
рахунків та їх режими визначаються
Національним банком України. Умови
відкриття рахунка та особливості його
функціонування передбачаються в
договорі, що укладається між банком і
його клієнтом - власником рахунка.

Пунктом 1.6 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою
Національного банку України від 21.01.2004
року № 22, банк здійснює
розрахунково-касове обслуговування
своїх клієнтів на підставі відповідних
договорів і своїх внутрішніх правил
здійснення безготівкових розрахунків,
якщо ці правила відповідають вимогам
цієї Інструкції, інших
нормативно-правових актів.

Як зазначалось вище, між сторонами було
укладено три договори: договір №605/21/012
від 18.03.2003 на впровадження та
використання електронної системи
"Клієнт-Банк" (Договір-1), №605/30-12 від
11.02.2005 договір банківського мульти
валютного рахунку (Договір-2) та від
30.10.2007 № 605/31-16 договір банківського
рахунку (Договір-3).

В п. 7.1 договору-1 сторонами узгоджено,
що в будь-якому випадку цей договір діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором.

Доказів повного виконання договору-1
сторонами не надано, а тому суд вважає,
що на день виникнення спірних
правовідносин він є чинним та
обов'язковим до виконання сторонами.

Договір-2 та договір-3 є договорами
банківського рахунку у відповідності
до ст. 1066 Цивільного кодексу України.

За умовами п. 1.1 договору-2, банк
зобов'язується відкрити клієнту
поточний рахунок №854, в свою чергу
в п. 1.1 договору-3 узгоджено, що банк
зобов'язується продовжувати надавати
послуги з розрахунково-касового
обслуговування, відкритого в банку
поточного рахунку №854 та надавати
послуги з розрахунково-касового
обслуговування, відповідно до цього
договору, Правил обслуговування
банківських поточних (крім карткових)
рахунків суб'єктів господарювання,
відкритих в ПАТ «Укрсоцбанк» (Протокол
№ 13 від 13.06.2006) зі змінами затвердженими
Рішенням Правління АКБ «Укрсоцбанк»
(Протокол №9 від 27.03.2007) та вимог чинного
законодавства.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору-3, всі
інші умови договору, зокрема, права і
обов'язки сторін, порядок нарахування
процентів на залишки коштів на рахунку,
розмір процентної ставки за
користування коштами на рахунку,
перелік та вартість послуг,
відповідальність сторін, строки
проведення переказів коштів з рахунку,
визначаються правилами, тарифним
пакетом, а також нормами чинного
законодавства. Підписанням цього
договору, клієнт засвідчує, що він
ознайомлений з правилами, тарифами,
тарифним пакетом та погоджується
вважати їх обов'язковими до
застосування до відносин, які виникли
на підставі цього договору.

Згідно з п.п. 3, 4 договору-3 цей договір є
додатковою угодою, однак не вказано до
якого договору.

В той же час, пунктом 10.1 договору-2
встановлено, що всі додатки, зміни та
доповнення мають бути вчинені в
письмовій формі з обов'язковим
посиланням на цей договір, у зв'язку з
чим, суд дійшов висновку, що договір-3 не
є додатковою угодою до договору-2, а є за
своєю правовою природою самостійним
договором.

Втім, укладаючи новий договір
банківського рахунку в 2007 році сторони
не узгодили про припинення дії
договору-2, однак фактично встановили
нові права та обов'язки сторін по
наданню послуг з розрахунково-касового
обслуговування поточного рахунка
№854, який був згодом змінено на
№0793.

За таких обставин, на думку суду, на час
виникнення спірних правовідносин
підлягають застосуванню умови саме
договору банківського рахунку № 605/31-16
від 30.10.2007.

При цьому, користування системою
«Інтернет-Клієнт-Банк» регулюється
окрім договору між Банком та Клієнтом,
Законом України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні», Законом
України «Про електронний цифровий
підпис», Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті.

Так, п. 1.4 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті визначено, що електронний
розрахунковий документ - документ,
інформація в якому представлена у
формі електронних даних, уключаючи
відповідні реквізити розрахункового
документа, який може бути сформований,
переданий, збережений і перетворений у
візуальну форму представлення
електронними засобами.

Згідно до вимог ст. 18 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» електронний документ
на переказ має однакову юридичну силу з
паперовим документом. Електронний
підпис є обов'язковим реквізитом
електронного документа на переказ.
Порядок застосування електронного
підпису, у тому числі електронного
цифрового підпису, для засвідчення
електронного документа на переказ
установлюється нормативно-правовими
актами Національного банку України.
Відповідальність за достовірність
інформації, що міститься в реквізитах
електронного документа, несе особа, яка
наклала на цей документ електронний
цифровий підпис. В іншому разі
відповідальність несе банк або інша
установа - учасник платіжної системи.
Електронний документ на переказ, що не
засвідчений електронним підписом, не
приймається до виконання. Учасник
платіжної системи має передбачити під
час приймання електронних документів
на переказ: процедуру перевірки
електронного підпису; процедуру
перевірки цілісності, достовірності та
авторства електронного документа на
переказ. У разі недотримання
зазначених вимог банк або інша
установа - учасник платіжної системи
несуть відповідальність за шкоду,
заподіяну суб'єктам переказу.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті (далі - Інструкція)
клієнт, виходячи з технічних
можливостей своїх та обслуговуючого
банку, може подавати до банку
розрахункові документи як на паперових
носіях, так і у вигляді електронних
розрахункових документів,
використовуючи системи дистанційного
обслуговування. Спосіб подання
клієнтом документів до банку
передбачається в договорі
банківського рахунку. Банк, що
обслуговує платника із застосуванням
систем дистанційного обслуговування,
зобов'язаний перевірити відповідність
номера рахунку платника і його коду
(номера), що зазначені в електронному
розрахунковому документі, і приймати
цей документ до виконання, лише якщо
вони належать цьому платнику.

Пунктом 22.6 статті 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" також визначено, що
обслуговуючий платника банк
зобов'язаний перевірити відповідність
номера рахунка платника і його коду та
приймати цей документ до виконання
тільки у разі їх збігу. Крім цього,
обслуговуючий платника банк перевіряє
повноту, цілісність та достовірність
цього розрахункового документа в
порядку, встановленому Національним
банком України. У разі недотримання
зазначених вимог відповідальність за
шкоду, заподіяну платнику,
покладається на банк, що обслуговує
платника.

Згідно з приписами п. 11.5 Інструкції під
час здійснення розрахунків за
допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт
- Інтернет - банк" тощо застосовуються
електронні розрахункові документи.
Якщо це передбачено договором між
банком та клієнтом, то використання
клієнтом системи не виключає можливе
оброблення банком документів клієнта
на паперових носіях. Реквізити
електронного розрахункового
документа, що використовуються в
системах "клієнт - банк", "клієнт -
Інтернет -банк", визначаються договором
між банком та клієнтом, але обов'язково
цей документ має містити такі з них:
дату і номер; назву, код платника та
номер його рахунку; код банку платника;
назву, код одержувача та номер його
рахунку; код банку одержувача; суму
цифрами; призначення платежу;
електронний/і цифровий/і підписи.
Відповідальні особи платника, які
вповноважені розпоряджатися рахунком
і на законних підставах володіють
особистим ключем, від свого імені або
за дорученням особи, яку представляють,
накладають підписи під час створення
електронного розрахункового
документа.

Отже, оригінал електронного документу -
це будь-який файл, виконаний
програмними засобами системи
«Клієнт-банк», який містить текст
документу і електронні цифрові підписи
уповноважених осіб сторін, які
підписали документ, з позитивним
результатом перевірки достовірності
цифрових підписів з використанням
відкритих ключів.

При цьому, електронний цифровий підпис
це вид електронного підпису,
отриманого за результатом
криптографічного перетворення набору
електронних даних, який додається до
цього набору або логічно з ним
поєднується і дає змогу підтвердити
його цілісність та ідентифікувати
підписувача. Електронний цифровий
підпис накладається за допомогою
особистого ключа та перевіряється за
допомогою відкритого ключа, яким є
параметр криптографічного алгоритму
перевірки електронного цифрового
підпису, доступний суб'єктам відносин у
сфері використання електронного
цифрового підпису. Сертифікат
відкритого ключа (далі - сертифікат
ключа) - документ, виданий центром
сертифікації ключів, який засвідчує
чинність і належність відкритого ключа
підписувачу. Сертифікати ключів можуть
розповсюджуватися в електронній формі
або у формі документа на папері та
використовуватися для ідентифікації
особи підписувала (ст. 1 Закону України
«Про електронний цифровий підпис»).

Згідно до Правил обслуговування
банківських поточних (крім карткових)
рахунків клієнтів роздрібного (мікро-
та малого) бізнесу, відкритих в ПАТ
«Укрсоцбанк», електронний цифровий
підпис - сукупність даних, отриманих за
допомогою криптографічного
перетворення вмісту Електронного
розрахункового документа, яка дає
змогу підтвердити його цілісність та
ідентифікувати особу, яка його
підписала. Електронний цифровий підпис
накладається за допомогою Особистого
ключа та перевіряється за допомогою
Відкритого ключа. Сертифікат
Відкритого ключа - це документ у
паперовій формі, який засвідчує
чинність і належність Відкритого ключа
Клієнту та у якому подано Відкритий
ключ Клієнта у шістнадцятикратному
кодуванні, а також зазначено дату
початку та дату закінчення терміну дії
Відкритого ключа. Засвідчується
підписом першого керівника та печаткою
Клієнта.

Відповідно до договору-1, система
"Клієнт-Банк", або Система - комплекс
програмно-технічних засобів, за
допомогою яких Банк здійснює віддалене
розрахункове (в національній валюті) та
інформаційне обслуговування Клієнта,
електронний розрахунковий документ це
документ на переказ грошей, що
використовується для ініціювання
переказу з рахунків платника на
рахунок отримувача, інформація в якому
представлена у формі електронних
даних, включаючи відповідні реквізити
документа, в тому числі і електронний
цифровий підпис. Електронний
розрахунковий документ може бути
сформований, переданий, збережений і
перетворений електронними засобами у
візуальну форму чи на папері.
Електронний розрахунковий документ
оформлюється клієнтом відповідно до
Інструкції та має відповідати
встановленій законодавством формі.
Операційний час - час роботи банку з
клієнтами (у межах банківського дня)
особливість якого в тому, що всі
розрахункові документи, прийняті
банківською установою протягом цього
часу мають бути виконанні (перевірені,
передані в банк одержувача (платника),
оформлені відповідними
бухгалтерськими проводками за
відповідними рахунками тощо) у той
самий день. Електронний цифровий
підпис це сукупність даних, отримана
за допомогою криптографічного
перетворення вмісту електронного
розрахункового документу, яка дає
змогу підтвердити цілісність та
ідентифікувати особу, яка його
підписала.

Пунктом 1.1 договору-1, визначено, що банк
встановлює на технічних засобах
клієнта систему та забезпечує її
подальше обслуговування та
функціонування.

Банк зобов'язаний приймати на
виконання електронні розрахункові
документи, оформленні та надані
Клієнтом відповідно до Інструкції та
чинного законодавства України;
здійснювати розрахункові операції у
межах залишку кошів на поточному
рахунку Клієнта на початок
операційного дня з урахуванням
надходжень та видатків протягом
Операційного дня (п.п. 2.1.5, 2.1.7 договору
1).

В свою чергу, клієнт зобов'язаний
зберігати технічні засоби, на яких
встановлена система, а також засоби
захисту інформації у місцях,
недосяжних для сторонніх осіб. У
випадку підозри на несанкціонований
доступ до засобів захисту інформації,
терміново припинити використання
Системи, довести це до відома Банку для
здійснення позапланової заміни ключів,
шифрування тощо (п. 2.2.3 договору 1).

Згідно п. 3.2 договору № 1, Банк приймає
Електронні розрахункові документи, які
надійшли від Клієнта у межах
Операційного часу протягом
відповідного Банківського дня. У разі
надходження Електронних розрахункових
документів після закінчення
Операційного часу, Банк виконує їх
наступного Банківського дня, якщо інше
не передбачено Договором про
розрахунково-касове обслуговування.

В ст. 5 Правил обслуговування
банківських поточних (крім карткових)
рахунків клієнтів роздрібного (мікро-
та малого) бізнесу, відкритих в ПАТ
«Укрсоцбанк», вказано, що
підтвердженням належності Відкритого
ключа електронному цифровому підпису
клієнта є засвідчений сертифікат
відкритого ключа або сертифікат
користувача (за умови отримання в банку
захищеного носія ключової інформації).
При одержанні електронних
розрахункових документів від клієнта
за допомогою системи
«Інтернет-Клієнт-Банк» банк проводить
їх дешифрування та перевіряє
справжність електронних цифрових
підписів уповноважених осіб клієнта. У
разі помилки при дешифруванні та/або
незадовільному результаті перевірки
електронних цифрових підписів, банк
повідомляє клієнта про помилку та/або
незадовільний результат перевірки
електронного цифрового підпису. Банк
приймає електронні розрахункові
документи клієнтів, користувачів
системи «Інтернет-Клієнт-Банк»,
сформовані та підписані за допомогою
активного відкритого ключа та
оформлені відповідно до Інструкції та
вимог чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі заяв позивача від 06.06.2011 на
встановлення строків перегенерації
ключа цифрового електронного підпису
№№019600921, 916600930, було
сертифіковано відкриті ключі ЕЦП
клієнта у системі «iBank 2 uа» ПАТ
«Укрсоцбанк» для власників: Фелештин
Богдани Федорівни та Возного Тараса
Ярославовича (Сертифікати відкритих
ключів ЕЦП Клієнта від 06.06.2011).

При цьому, вказані посадові особи
позивача були ознайомлені з Правилами
інформаційної безпеки для клієнта АКБ
«Укрсоцбанк», та зобов'язалися їх
виконувати.

У ч. 1 ст. 1071 ЦК України закріплено, що
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження.

Як свідчать матеріали справи, 20.09.2012 о
16:07 через систему Клієнт-Інтернет-Банк
на підставі платіжного доручення №616
від 20.09.2012 з поточного рахунку позивача
№0793 відповідач перерахував на
користь гр. Мармоленка О.П. 99759,31 грн., та
на підставі платіжного доручення №617
від 20.09.2012 на користь гр. Буйріцького
В.В. - 73500,00 грн. з призначеннями платежів
- повернення коштів за договорами
позики.

Вказані платіжні доручення містять всі
необхідні реквізити електронного
розрахункового документа: дату і номер;
назву, код платника та номер його
рахунку; код банку платника; назву, код
одержувача та номер його рахунку; код
банку одержувача; суми цифрами;
призначення платежу, що відповідає
вимогам чинного законодавства.

Згідно інформації щодо руху платіжних
доручень № 616 від 20.09.2012, було створено
та підписано ЕЦП 20.09.2012 о 15:33, о 15:34 -
доставлено, з 15:37 - перебувало в обробці,
о 16:28 - на виконанні, а о 16:39 - було
виконано, а №617 від 20.09.2012, було створено
та підписано ЕЦП 20.09.2012 о 15:46, о 15:47 -
доставлено, з 15:48 - перебувало в обробці,
о 16:28 - на виконанні, а о 16:38 - було
виконано.

Вказані платіжні доручення були
підписані ЕЦП №№019600921,
916600930, що належать посадовим
особам позивача - Фелештин Богдані
Федорівні та Возному Тарасу
Ярославовичу.

Згідно висновку Банку за результатами
службової перевірки по зверненню
директора ТОВ «Озеро» Возного Т.Я.,
Клієнт самостійно генерував ключі ЕЦП
та передав банку тільки сертифікати
відкритих ключів ЕПЦ, оформлених на
директора Возного Т.Я. та головного
бухгалтера Фелештин Б.Ф. В ході
перевірки також встановлено, що ключ
ЕЦП зберігався на локальному диску
персонального комп'ютера, доступ до ПК
тільки у директора позивача - Возного
Т.Я. та головного бухгалтера Фелештин
Б.Ф.

При цьому, таємні ключі ЕПЦ працівникам
банку не передавалися і доступу до них
у працівників банку не було. Клієнт не
замовляв послугу «ІР-фільтр», тобто
доступ до системи «Клієнт-Банк»
клієнта не обмежувався конкретною
ІР-адресою і за наявності дійсних
ключів ЕЦП можливий з будь-якої
ІР-адреси.

Тобто, за результатами перевірки
встановлено, що від імені позивачем з
використанням таємних ключів для
здійснення електронних цифрових
підписів, відповідно до ідентифікатора
відкритого ключа клієнта №019600921
(власник ключа Возний Т.Я. - директор) і
№916600930 (власник - Фелештин Б.Ф. -
головний бухгалтер) сформовано
платіжні доручення №№ 616,617 від 20.09.2012.

В свою чергу, банк перевірив
дешифрування та справжність
електронних цифрових підписів, які на
час підписання платіжних доручень були
дійсними і сторонніх втручань в
систему «Інтернет-Кліент-Банк» не
встановлено.

Отже, банк отримавши засобами системи
«Інтернет-Кліент-Банк» електронні
розрахункові документи №616 та №617,
здійснивши їх перевірку щодо повноти,
цілісності та достовірності цих
документів відповідно до вимог п. 22.6,
ст.22 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»,
п.п.2.4, 11.5 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, правомірно виконав вказані
платіжні доручення, перерахувавши
належні позивачу грошові кошти на
користь третіх осіб.

При цьому, твердження позивача про
списання коштів після закінчення
операційного часу не приймається судом
до уваги, оскільки згідно наказу ПАТ
«Укрсоцбанк» від 07.09.2012 №207 «Про
затвердження тривалості операційного
та післяопераційного часу в ПАТ
«Укрсоцбанк» операційний час з
використанням системи електронних
платежів «понеділок - п'ятниця» триває
з 9:00 до 17:30, що відповідає умовам
договору-1, в якому сторони узгодили, що
тривалість операційного часу
встановлюється банком самостійно та
зазначається його внутрішніми
правилами.

Згідно Правил обслуговування
банківських поточних (крім карткових)
рахунків клієнтів роздрібного (мікро-
та малого) бізнесу, відкритих в ПАТ
«Укрсоцбанк», Клієнтом може бути
замовлено встановлення додаткових
Послуг, в тому числі «ІР-фільтр», що
дозволяє обмежити вхід до ІКБ тільки з
визначених ІР-адрес або групи адрес. В
такому випадку змінюється перелік
послуг та їх вартість, а відповідно
укладається додаткова угода.

Втім, позивач не замовляв додаткові
послуги щодо захисту платежів по
системі «Інтернет-Клієнт-Банк», в
зв'язку з чим доступ до Системи не
обмежувався конкретною ІР-адресою і за
наявності дійсних ключів для
електронного цифрового підпису
платіжні доручення могли бути
направлені банку з будь-якої ІР-адреси,
що не суперечить чинному
законодавству.

До того ж, у постанові слідчого відділу
Пустомитівського РВ ГУ МВС України у
Львівській області про порушення
кримінальної справи від 13.10.2012 не
встановлено будь-яких фактичних
обставин та способу формування,
підписання ЕЦП та направлення до Банку
платіжних доручень, які могли б
підтвердити або спростувати доводи
позивача про втручання у банківську
систему «Клієнт-Інтернет-Банк» третіми
особами, зокрема, щодо заволодіння ЕЦП
посадових осіб позивача.

Викладене спростовує твердження
позивача про незабезпечення
відповідачем системи дистанційного
обслуговування рахунків "Клієнт-Банк"
захистом, який би унеможливлював
втручання до неї сторонніх осіб,
оскільки як встановлено вище вхід до
системи «Інтернет-Клієнт-Банк» було
здійснено за допомогою таємних ключів
і електронних цифрових підписів,
власником яких є уповноважені особи
позивача, банк перевірив дешифрування
та справжність електронних цифрових
підписів уповноважених осіб клієнта,
ключі для здійснення електронних
цифрових підписів на час підписання
платіжних доручень були дійсними,
сторонніх втручань в систему
«Інтернет-Клієнт-Банк» не встановлено.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, суд дійшов висновку, що
банк у відповідності з чинним
законодавством на підставі платіжних
доручень, сформованих і підписаних з
використанням дійсних електронних
цифрових підписів посадових осіб
позивача належним чином виконав свої
договірні зобов'язання по проведенню
безготівкових платежів.

В позовній заяві позивач просить
стягнути основний борг у розмірі 173259,31
грн. та пеню у розмірі 32496,80 грн.,
посилаючись, в тому числі, на п. 32.3.1. ст.
32 Закону України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні", в якому
встановлено, що у разі помилкового
переказу суми переказу на рахунок
неналежного отримувача, що стався з
вини банку, цей банк-порушник
зобов'язаний негайно після виявлення
помилки переказати за рахунок власних
коштів суму переказу отримувачу. У
противному разі отримувач має право у
встановленому законом порядку
вимагати від банку-порушника
ініціювання переказу йому суми
переказу за рахунок власних коштів,
сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, починаючи від дати
завершення помилкового переказу, яка
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу.

Втім, зі змісту позовної заяви
вбачається, що фактично предметом
спору у даній справі є стягнення
збитків з установи банку за неналежне
виконання договірних зобов'язань по
збереженню грошових коштів клієнта, а
не заборгованості.

Так, згідно ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Статтями 623 та 22 Цивільного кодексу
України визначено, що відшкодуванню
підлягають завдані збитки, тобто
збитки, причиною яких є порушення
зобов'язання, якого припустився
боржник. Отже, між цим порушенням та
збитками має бути причинний зв'язок,
тільки за наявності останнього збитки
підлягають відшкодуванню.

Обов'язковими умовами покладення
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність дій
цієї особи, причинного зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань (виключає його
відповідальність).

Отже, виходячи з аналізу наведених
норм, особа, яка заявляє до
відшкодування завдані їй збитки,
повинна довести, що протиправна дія чи
бездіяльність завдавала є причиною, а
збитки, які виникли у потерпілої особи -
наслідком такої протиправної
поведінки.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позаяк, позивач не довів належними та
допустимими доказами своїх тверджень,
що безпідставне списання з його
поточного рахунку №0793 на
підставі платіжних доручень №№616, 617
грошових коштів, відбулося з вини
банку, оскільки як встановлено під час
розгляду справи, відповідач при
виконані електронних платіжних
доручень №616 та №617 від 20.09.2012 в
операційний час, перевіривши
правильність заповнення їх реквізитів,
сформованих і підписаних з
використанням дійсних електронних
цифрових підписів посадових осіб
позивача, виконав доручення клієнта, що
містилося в розрахункових документах.
При цьому, докази несанкціонованого
списання коштів з вини банку в
матеріалах справи відсутні, а
відповідно протиправна поведінка та
вина відповідача суду не доведена, що
виключає відшкодування банком
завданих позивачу збитків.

При цьому, винних осіб має бути
встановлено в межах розслідування
кримінального провадження, порушеного
за заявою директора ТОВ «Озеро», що
може бути наслідком заявлення
позивачем обґрунтованих вимог до
заподіювачів збитків.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
суд прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Озеро», у зв'язку з недоведеністю, з
покладенням витрат по сплаті судового
збору на позивача у відповідності до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.12.2014.

Головуючий суддя
Т.В.Васильченко

судді
М.Є.Літвінова

Р.Б.Сташків