номер провадження справи 18/137/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014
Справа № 908/5183/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «АД ШИНА» (02660, м. Київ,
вул. Закревського, 16)

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕНТР БУДІВЕЛЬНИХ
ТЕХНОЛОГІЙ» (69124, м. Запоріжжя,
Хортицьке шосе, буд. 32-А, кв. 74)

про стягнення 74640,05 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Будіянський О.С.,
довіреність № б/н від 30.04.2014 р., паспорт
серії НН 459934 від 14.02.1998 р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області 24.11.2014 р. звернулося ТОВ «АД
ШИНА» з позовною заявою до відповідача
- ТОВ «ЦЕНТР БУДІВЕЛЬНИХ ТЕХНОЛОГІЙ»
про стягнення 74640,05 грн., які
складаються з: 56637,98 грн. боргу за
поставлений товар на підставі договору
довгострокового постачання № 1501 від
09.10.2012 р., 8100,01 грн. пені, 1131,21 грн. 3%
річних та 8770,85 грн. інфляційних втрат. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на ст.ст. 526, 610, 611, 625, 692 ЦК
України.

Ухвалою суду від 25.11.2014 року порушено
провадження у справі № 908/5183/14,
присвоєно справі номер провадження
18/137/14, судове засідання призначене на 11
грудня 2014 р. Розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу та за наявними у справі
документальними доказами, в порядку ст.
75 ГПК України, та закінчений 11.12.2014 р.,
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

До початку розгляду справи на адресу
суду 03.12.2014 р. та 08.12.2014 р. від позивача
надійшли клопотання про залучення до
матеріалів справи документів, які
витребувані судом ухвалою від 25.11.2014 р.
та про залучення до матеріалів справи
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 19713776,
нормативно-документального
обґрунтування заявлених позовних
вимог, докладного розрахунку заявлених
до стягнення сум (основного боргу, пені,
3% річних та інфляційних витрат).
Клопотання судом задоволені,
направлені матеріали долучені до
справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, які вмотивовані неналежним
виконання відповідачем зобов'язань за
договором довгострокового постачання
№ 1501 від 09.10.2012 р., внаслідок чого
утворилась заборгованість. Враховуючи
умови договору та положення норм
чинного законодавства за порушення
виконання відповідачем грошових
зобов'язань, позивачем нараховані до
стягнення пеня, інфляційні втрати та 3%
річних.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
спростував, відзив на позов суду не
надав, представник відповідача в
судове засідання за викликом не
з'явився; про час та місце судового
засідання відповідача повідомлено
належним чином, в порядку ст. 64 ГПК
України. Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 04.12.2014 р.
№ 19713776 місцезнаходження ТОВ «ЦЕНТР
БУДІВЕЛЬНИХ ТЕХНОЛОГІЙ»: 69124, м.
Запоріжжя, Хортицьке шосе, буд. 32-А, кв.
74. Саме на цю адресу надсилалась
кореспонденція, зазначене свідчить, що
судом вжиті всі заходи для
повідомлення відповідача про дату та
час судового засідання.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АД ШИНА»
(постачальник, позивач у справі) та
товариство з обмеженою
відповідальністю «ЦЕНТР БУДІВЕЛЬНИХ
ТЕХНОЛОГІЙ» (покупець, відповідач у
справі) 09.10.2012 р. уклали договір
довгострокового постачання № 1501
(надалі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 договору
постачальник зобов'язується на протязі
дії договору поставляти покупцю товар
за його окремими партіями за цінами, в
асортименті (за номенклатурою) та
кількості, що остаточно погоджується
сторонами в накладних, які є
невід'ємною частиною договору (надалі -
товар), та також виконувати
шиномонтажні послуги, а покупець
зобов'язується приймати товар та
оплачувати на встановлених договором
умовах. Загальний обсяг та асортимент
(номенклатура) товару, що поставляється
за цим договором визначається
кількістю та асортиментом
(номенклатурою) товару, поставленого
окремими партіями за всіма видатковими
відповідно до умов договору на протязі
його дії. Загальна сума договору
складає суму ціни товару, вказану в
видаткових накладних протягом дії
договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору ціни
товару вважаються остаточно
визначеними сторонами в видатковій
накладній на момент постачання
(передавання) партії товару. Покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару в термін 14 днів від дати
зазначеної у видатковій товарній
накладній.

Постачальник зобов'язаний постачати
покупцю товар окремими партіями в
строки, кількості та асортименті
(номенклатурі), остаточно погоджені
сторонами в видаткових товарних
накладних. Сторони також можуть в
кожному конкретному випадку обумовити
строки і вартість доставки товару (п. 5.1
договору).

На виконання умов договору позивач в
період з 16.10.2012 р. по 09.10.2013 р.
відвантажив відповідачу товар
(автомобільні шини) на загальну суму
145207,89 грн., що підтверджується
накладними: ABSI005873 від 16.10.2012 р. на суму
82499,98 грн., ABSI005961 від 18.10.2012 р. на суму
21120,00 грн., ABSI015326 від 09.10.2013 р. на суму
41587,91 грн.

Про факт отримання уповноваженими
представниками відповідача товару
свідчать довіреності № 16101 від 16.10.2012 р..
№ 17103 від 17.10.2012 р. на ім'я Шаман Анатолія
Юрійовича, № 09103 від 09.10.2013 р. на ім'я
Зваріч Сергія Михайловича.

На оплату отриманого товару
відповідачу виставлені рахунки від
16.10.2012 р. на суму 82499,98 грн., від 17.10.2012 р.
на суму 21120,00 грн., від 09.10.2013 р. на суму
41587,91 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
отриманого товару в повному обсязі не
виконав, сплатив лише 88569,91 грн., чим
порушив умови договору.

Таким чином, заборгованість за
отриманий відповідачем товар склала
56637,98 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань щодо оплати
отриманого товару, позивач за захистом
порушених своїх прав та законних
інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України. Цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК
України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін
прийняла на себе певні зобов'язання
щодо його виконання, однак відповідач,
покладений на нього обов'язок щодо
оплати поставленого позивачем товару
на суму 56637,98 грн., у встановлений
договором строк, не виконав, факт
порушення відповідачем умов,
визначених договором, доведений та
підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із
відповідача 56637,98 грн. основного боргу
обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем
грошового зобов'язання позивач просив
стягнути з відповідача 3% річних у
розмірі 1131,21 грн. за період з 20.03.2014 р. по
17.11.2014 р. та 8770,85 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за
своєю природою є компенсацією за
понесені збитки, завдані знеціненням
грошових коштів, а три відсотки річних -
є платою за користування коштами, які
не були своєчасно сплачені боржником.
Вказана правова позиція викладена в
інформаційному листі Верховного Суду
України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3 % річних
за період прострочення з 20.03.2014 р. по
17.11.2014 р. суд визнав виконаним вірно, а
вимогу про стягнення 1131,21 грн. 3% річних
такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розрахунку інфляційних втрат у
розмірі 8770,85 грн. за період
прострочення з 20.03.2014 р. по 17.11.2014 р., слід
зазначити наступне:

Частина 2 ст. 625 ЦК України визначає
спеціальні правові наслідки
прострочення виконання грошових
зобов'язань, зокрема, боржник
зобов'язаний сплатити суму
заборгованості з врахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення.
Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися.

Приймаючи до уваги позицію Верховного
Суду України, викладену в листі від
03.04.1997 р. № 62-97р. «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»,
суд зазначає, що інфляційні втрати за
своєю правовою природою є збільшенням
суми основного боргу в період
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов'язання з причини
девальвації грошової одиниці України,
яка визначається офіційними
державними органами за результатами
економічних процесів в конкретний
місяць, тобто є помісячним індексом.
При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць, причому може мати місце як
інфляція грошових коштів, так і
дефляція, і коли строк виконання
зобов'язання настає до 15 числа місяця,
то застосовується індекс інфляції за
поточний місяць, а коли строк виконання
зобов'язання - після 15 числа місяця, то
застосовується індекс інфляції за
наступний місяць, але не
розраховується поденний індекс
інфляції.

Позивач розрахунок інфляційних втрат
здійснив не за конкретний місяць, а за
243 дні, а саме за останні 12 днів березня
2014 р., квітень-жовтень 2014 р. та 17 днів
листопада 2014 р. в той час коли ще не було
відомо індекс інфляції за листопад 2014
р. ; з'ясувати як за такий період позивач
визначив індекс інфляції суду не
вдалося, хоча представник позивача
повідомив, що остання сплата відбулася
20.03.2014 р., тому початок перебігу строку
зазначено саме з цієї дати, а 17.11.2014 р.
готувався позов та здійснювався
розрахунок суми позову, тому граничний
строк нарахувань обмежений цією датою,
розрахунок інфляційних втрат робився
за допомогою калькулятора «Клієнт
системи «Ліга Закон», де вводився
період з 20.03.2014 р. по 17.11.2014 р.

Проаналізувавши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, суд
встановив, що період прострочення
визначений позивачем хибно, в той час,
як сума інфляційних втрат збігається
із сумою перерахованою судом за період
з квітня 2014 року по жовтень 2014 року та
дорівнює 8770,75 грн. З огляду на
викладене, судом задовольняються
вимоги про стягнення інфляційних втрат
за період прострочення з квітня 2014 року
по жовтень 2014 року (включно), які
складають 8770,75 грн.

За порушення відповідачем строків
оплати отриманого товару, позивач,
враховуючи положення п. 8.3 договору,
просив стягнути 8100,01 грн. пені за період
прострочення з 20.03.2014 р. по 17.11.2014 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що при
простроченні оплати товару покупець
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за кожен календарний день
періоду прострочення платежу. а також
пеню, нараховану на суму
заборгованості за кожен календарний
день періоду прострочення платежу у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період прострочення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочення платежу пеню, в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно з
п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за весь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.
Приписами п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Наданий позивачем розрахунок суми пені
є невірним, оскільки розрахунок пені
здійснений на суму заборгованості, яка
на час вирішення спору залишилася не
сплаченою, в той час, як поставка
відбувалася в різний час за різними
накладними, то і відповідно строк
прострочення внесення оплати за
отриманий товар за кожною із накладних
є різним. Перерахувавши заявлену до
стягнення суму пені, суд дійшов
висновку, що вимога про стягнення з
відповідача пені у сумі 8100,01 грн. за
період з 20.03.2014 р. до 17.11.2014 р. підлягає
частковому задоволенню, а саме - в
розмірі 412,78 грн. за період прострочення
з 20.03.2014 року включно по 23.04.2014 року, що
нарахована на суму залишку боргу в
розмірі 29600,31 грн. за накладною ABSI015326
від 09.10.2013 р. на загальну суму поставки
41587,91 грн.; в частині стягнення 7687,23 грн.
пені, суд відмовляє в задоволенні
позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості,
пені, інфляційних втрат та 3% річних
відповідач суду не надав, викладені в
позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР
БУДІВЕЛЬНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (69124, м.
Запоріжжя, Хортицьке шосе, буд. 32-А, кв 74,
, р/р 7 в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «АД ШИНА» (02660, м. Київ,
вул. Закревського, 16, ,
р/р 3768 в філії «КиївСіті» м. Київ,
МФО 380775) 56637,98 грн. (п'ятдесят шість тисяч
шістсот тридцять сім грн. 98 коп.)
основного боргу, 8770,85 грн. (вісім тисяч
сімсот сімдесят грн. 85 коп.) інфляційних
втрат, 1131,21 грн. (одну тисячу сто
тридцять одну грн. 21 коп.) 3% річних, 412,78
грн. (чотириста дванадцять грн. 78 коп.)
пені, 1638,84 грн. (одну тисячу шістсот
тридцять вісім грн. 84 коп.) судового
збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову -
відмовити.

Суддя
В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно
із вимогами ст. 84 ГПК України, 16 грудня
2014 р.