ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 грудня 2014 р.
Справа № 918/1579/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Марач В.В. розглянувши
справу

за позовом Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунальне
підприємство "Сарнитеплосервіс"
Сарненської міської ради

про стягнення в сумі 205277, 61 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник по
довіреності Старчик А,А.

від відповідача: представник не
з"явився

Статті 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі Позивач)
звернулося в господарський суд
Рівненської області з позовом до
комунального підприємства
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради (надалі Відповідач) в якому
просить стягнути з останнього суму
основного боргу у розмірі 166391,47 грн.,
пеню у розмірі 12075,59 грн., суму на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 20618,91 грн. та три відсотки
річних у розмірі 6191,64 грн., загалом
205277,61 грн.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на
підставі договору №13/2712-ТЕ-28
купівлі-продажу природного газу від 28
грудня 2012 року він поставив
Відповідачу природний газ, однак
останній не оплатив його вартість.

Відповідач надав суду відзив на позов в
якому повідомляє про неможливість
своєчасної сплати боргу через
збитковість підприємства та не
відшкодування державою різниці в
тарифах на теплову енергію. Крім того,
Відповідач, вказує на наявність
виняткових обставин та просить суд
зменшити розмір заявлених Позивачем
сум пені, 3% річних та інфляційних
нарахувань.

До винесення рішення у справі
представник Відповідача надав суду
платіжне доручення №442 від 20.11.2014р. про
сплату Позивачу основного боргу у
розмірі 166391,47 грн..

Розглянувши документи і матеріали, які
подані учасниками судового процесу,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, давши належну
оцінку доказам, які мають значення для
справи, господарський суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

При цьому господарський суд керувався
наступним.

28 грудня 2012 року між публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
як Продавцем та комунальним
підприємством "Сарнитеплосервіс"
Сарненської міської ради, як Покупцем
був укладений договір №13/2712-ТЕ-28
купівлі-продажу природного газу (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець
зобов'язався передати Покупцеві у 2013
році природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтобаз
України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, а Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього Договору.

На виконання п. 1.1 Договору Позивач
поставив протягом січня - квітня,
жовтня - грудня 2013 року, а Відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
166391,47 грн., що підтверджуються актами
приймання - передачі природного газу:

1. від 31.01.13 б/н за січень на суму
43135,52 грн.;

2. від 28.02.13 б/н за лютий на суму
31306,89 грн.;

3. від 31.03.13 б/н за березень на суму
36187,60 грн.;

4. від 30.04.13 б/н за квітень на суму
12627,23 грн.;

5. від 31.10.13 б/н за жовтень на суму
7529,22 грн.;

6. від 30.11.13 б/н за листопад на суму
12961,08 грн.;

7. від 31.12.13 б/н за грудень на суму
22643,93 грн..

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа наступного за місяцем поставки
газу.

Необхідно зазначити, що Покупцем
розрахунки за поставлений природний
газ проводились з порушенням п. 6.1
Договору.

Таким чином, станом на 26.08.2014 року сума
основного боргу Відповідача складала
166391,47 грн.

Після порушення провадження у справі
Відповідач сплатив Позивачу 166391,47 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №442 від 20.11.2014 року. Крім
того, факт оплати Відповідачем
основного боргу підтверджено
представником Позивача у заяві від
16.12.2014 б/н.

Таким чином, провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення з
Відповідача основного боргу у розмірі
166391,47 грн. підлягає припиненню в зв"язку
з відсутністю предмету спору.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з Відповідача пені у розмірі
12075,59 грн., суми на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення, що складає 20618,91 грн.
та три відсотки річних у розмірі 6191,64
грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Така ж норма встановлена і статтею 526
Цивільного кодексу України.

Статтею 199 ГК України встановлено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст.216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно ж до ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а відповідно до
ст.611 цього ж Кодексу у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до положень ст.612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.2 договору №13/2712-ТЕ-28
купівлі-продажу природного газу від 28
грудня 2012 року передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
умов цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені норми
закону та договору, та те, що Відповідач
за отриманий від Позивача природний
газ розраховувався невчасно, то,
відповідно, Позивачем правомірно
застосовано до Відповідача таку міру
відповідальності як нарахування пені.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки Відповідачем не
виконані умови Договору щодо
своєчасної оплати отриманого
природного газу, тому він зобов'язаний
сплатити на користь Позивача суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних
та інфляційних, який зроблено
Позивачем, суд вважає його вірним,
відтак позовна вимога про стягнення з
Відповідача 20618,91 грн. інфляційних
втрат, та 3 % річних у сумі 6191,64 грн.,
підлягає повному задоволенню.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551
Цивільного кодексу України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. Якщо відповідні
санкції застосовуються не у зв'язку з
порушенням зобов'язання, а з інших
передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Виходячи із того, що тарифи які
використовує КП "Сарнитеплосервіс", не
відповідають фактичним витратам з
надання послуг теплопостачання та не
відшкодована різниця в тарифах на
послуги теплопостачання для КП
"Сарнитеплосервіс", взявши до уваги
майновий стан сторін, які беруть участь
у справі, враховуючи, що основною
причиною невиконання зобов`язань
відповідачем є невідшкодована різниця
в тарифах, його важкий фінансовий стан,
а також ступінь виконання боржником
зобов`язань за договором, а саме сплату
Відповідачем основної суми боргу,
зважаючи на те, що Відповідач є
комунальним підприємством, суд визнав
за можливе скористатись правом,
наданим п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшивши
на 50% розмір пені, яка підлягає до
стягнення, тобто з 12075,59 грн. до 6037,79 грн..
Крім того, при зменшенні розміру пені
суд приймає до уваги те, що з
Відповідача стягуються інфляційні в
сумі 20618,91 грн. та річні в сумі 6191,64 грн.,
що вже є частковою компенсацією
Позивачу втрат від несвоєчасної сплати
заборгованості Відповідачем.

Таким чином, з огляду на
вищенаведене, з Відповідача підлягає
до стягнення пеня в сумі 6037,79 грн., а в
стягненні пені в сумі 6037,79 грн. слід
відмовити.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач, всупереч наведеним
нормам, не надав суду належних доказів
того, що він своєчасно виконував свої
зобов"язання перед позивачем за
договором №13/2712-ТЕ-28 купівлі-продажу
природного газу від 28 грудня 2012 року, а
також того, що зобов"язання за даним
договором змінювалися, розривалися та
припинялися, зокрема і в частині
строків розрахунків за природний газ.

З огляду на вищенаведене, з
Відповідача підлягає до стягнення пеня
в сумі 6037,79 грн., 3% річних в сумі 6191,64
грн. та інфляційні втрати в сумі 20618,91
грн.

На підставі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України на
Відповідача покладаються судові
витрати, так як спір виник внаслідок
його неправильних дій, які полягають у
несвоєчасному виконанні взятого на
себе договірного зобов"язання в
частині оплати вартості отриманого від
Позивача природного газу, в зв"язку з
чим останній був змушений звернутися
до господарського суду за захистом
своїх прав та інтересів.

Керуючись статями 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Сарнитеплосервіс" Сарненської міської
ради (34500, Рівненська область,
Сарненський район, м.Сарни,
вул..Кулікова, буд.7, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького,6, )
пеню у сумі 6037,79 грн., інфляційні втрати
в сумі 20618,91 грн., три відсотки річних у
сумі 6191,64 грн., судовий збір в сумі 4105,55
грн..

3. Припинити провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
основного боргу у сумі 166391,47 грн.

4. В решті позову відмовити в
задоволенні.

5. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Марач В.В.

Повний текст рішення підписано 19
грудня 2014 року.