ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 р.
Справа № 914/3780/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пекканіска», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техносатсервіс»,
м.Львів,

про: стягнення 16 400 грн. 08 коп. основної
заборгованості, 3 280 грн. 02 коп. двадцяти
відсотків штрафу, 1 223 грн. 28 коп. пені, 1
160 грн. 58 коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Дякун Х.Є. -
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Представнику відповідача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені статтею
22 ГПК України, зокрема, підстави
відводу судді відповідно до статті 20
ГПК України. Заяв та клопотань про
відвід судді не подано. Представник
відповідача не наполягає на фіксуванні
судового процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пекканіска» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техносатсервіс» про
стягнення 16 400 грн. 08 коп. основної
заборгованості, 3 280 грн. 02 коп. двадцяти
відсотків штрафу, 1 223 грн. 28 коп. пені, 1
160 грн. 58 коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 24.10.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 25.11.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 31.10.2014 року рекомендованою
поштою №04 5, відповідач 04.11.2014
року рекомендованою поштою №79 0
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в
відповідних ухвалах суду у справі.

Представник позивача в судове
засідання 18.12.2014 року не з'явився,
причин неявки суду не повідомив, хоча
був належно повідомлений про час та
місце розгляду справи в порядку,
передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги про
стягнення суми основної
заборгованості та трьох відсотків
річних визнав, проти позовних вимог про
стягнення пені та штрафу заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пекканіска» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 35411500, знаходиться за
адресою: 04209, м. Київ, вул. Богатирська,
буд. 11, що підтверджується долученими
до матеріалів справи Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №142537, Випискою з ЄДРЮО та ФОП
від 29.10.2014 року та Довідкою Головного
управління регіональної статистики з
ЄДРЮО та ФОП серії АА №783603 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техносатсервіс» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 22377337, знаходиться за
адресою: 79031, Львівська область, м.
Львів, вул. Стрийська, буд. 202, що
підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП від 29.10.2014 року №19514305 (докази в
матеріалах справи).

16.02.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пекканіска» (надалі
- позивач, орендодавець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Техносатсервіс» (відповідач - орендар)
укладено Договір оренди підйомної
техніки №5-160212 (надалі - договір), за
умовами якого орендодавець передав, а
Орендар прийняв в тимчасове платне
користування підйомну техніку (надалі -
підйомна техніка), яка є об'єктом
власності орендодавця. Орендар
використовує отриману за договором
підйомну техніку у власній
господарській діяльності,
дотримуючись вимог законодавства
України та положень договору.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін за
договором, їх підписи засвідчено
печатками юридичних осіб - сторін
договору, що відповідає вимогам статті
207 Цивільного кодексу України (далі за
текстом - ЦК України), в силу статті 204 ЦК
України, є правомірним правочином.

За своєю правовою природою, основними
та другорядними (не основними)
ознаками, які визначені нормами
чинного цивільно-господарського
законодавства, зазначений договір є
договором найму (оренди).

Статтею 283 Господарського кодексу
України (далі за текстом - ГК України)
визначено, що за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ).

Згідно приписів частини 3 статті 283 ГК
України, об'єктом оренди, зокрема, може
бути інше окреме індивідуально
визначене майно виробничо-технічного
призначення, що належить суб'єктам
господарювання.

Статтею 759 ЦК України, передбачено, що
за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

У статті 760 ЦК України наведено предмет
договору найму.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм
чинного законодавства України, за
основними ознаками визначення
договору, зазначений договір є
договором оренди майна у сфері
господарювання.

Розділом 2 договору визначено обов'язки
сторін, розділом 3 - орендну плату та
порядок розрахунків.

Так, відповідно до пункту 2.1. договору,
орендар, серед іншого, здійснити
передачу підйомної техніки орендарю на
своєму складі для завантаження на
транспорт орендаря або на будівельному
майданчику у випадку доставки
підйомної техніки орендодавцем, а
також щомісячно, до десятого числа
кожного місяця, складати та направляти
орендарю для підписання Акти виконаних
робіт по всім одиницям техніки, яка
знаходиться в оренді.

Пунктом 2.2. договору встановлено
зобов'язання орендаря, серед іншого,
своєчасно проводити оплату оренди
підйомної техніки та вартість
транспортування на об'єкт та/або з
об'єкту (у разі доставки підйомної
техніки орендодавцем), використовувати
підйомну техніку за цільовим
призначенням та у відповідності до
інструкції з експлуатації, а також,
щомісячно, до п'ятнадцятого числа
кожного місяця, підписувати, скріпляти
печаткою та повертати орендодавцю Акти
виконаних робіт з оренди підйомної
техніки.

Згідно пункту 3.1. договору нарахування
та оплата орендної плати за
користування кожною одиницею техніки,
переданої в оренду за договором,
здійснюється помісячно, виходячи із
фактичної кількості календарних днів у
місяці, протягом яких підйомна техніка
знаходилась у користуванні орендаря за
виключенням неділь. Якщо орендар
використовує підйомну техніку також у
неділі - орендна плата нараховується за
всі календарні дні.

Пунктами 3.3. - 3.5. договору сторонами
погоджено, що орендна плата
сплачується орендарем в національній
валюті України у безготівковій формі
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок орендодавця
щомісячно до десятого числа місяця, що
слідує за місяцем, в якому було надано
послуги з оренди підйомної техніки.
Нарахування орендної плати
припиняється в день повернення
орендарем підйомної техніки за Актом
повернення підйомної техніки.

Відповідно до пункту 5.3. договору у разі
несплати або несвоєчасної оплати
грошових коштів у строки, зазначені у
розділі З договору орендодавець вправі
вимагати дострокового розірвання
договору, а орендар зобов'язується
сплатити на користь орендодавця, крім
несплаченої суми заборгованості, пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня від
суми простроченого платежу, а також
штраф у розмірі 20 відсотків від суми
несплаченого або несвоєчасно
сплаченого платежу.

Згідно пункту 6.1. договору термін
оренди та нарахування орендної плати
починається від дня підписання Акту
приймання-передачі підйомної техніки.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що
даний договір укладено строком на один
рік та вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання сторонами зобов'язань,
взятих на себе за договором. Якщо жодна
із сторін не заявила про намір
розірвати договір, дія договору
подовжується на наступний рік.

Позивач свої зобов'язання за договором
оренди виконав належним чином, Актами
приймання-передачі від 31.03.2012 року №273
на суму 3 600 грн. 01 коп., від 30.04.2012 року
№381 на суму 16 400 грн. 08 коп. та від 11.05.2012
року №456 на суму 1 500 грн. 00 коп. надав
відповідачу послуги з оренди підйомної
техніки на загальну суму 21 500 грн. 09 коп.
Вказані Акти підписано повноважними
представниками та завірено відтисками
печаток юридичних осіб - сторін
договору (належним чином завірена
копія Актів в матеріалах справи).

Відповідач взятих на себе договірних
зобов'язань зі сплати орендної плати за
користування підйомною технікою у
повному обсязі та в передбаченому
договором порядку не виконав, сплатив 5
100 грн. 01 коп., внаслідок чого утворилась
заборгованість із сплати орендної
плати в розмірі 16 400 грн. 08 коп.
(розрахунок суми заборгованості в
матеріалах справи).

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 16 400 грн. 08 коп. заборгованості
зі сплати орендної плати за
користування підйомною технікою за
договором.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно приписів частини першої статті
762 ЦК України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Приписами статті 286 ГК України
встановлено, що орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Окрім стягнення суми основної
заборгованості позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 3 280 грн. 02 коп. двадцяти
відсотків штрафу та 1 223 грн. 28 коп. пені,
нарахованої у відповідності до пункту
5.3. договору (розрахунок суми штрафу і
пені в матеріалах справи).

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальнос ті учасника
господарських відносин є вчинене ним
пра вопорушення у сфері
господарювання, частиною 2 зазначеної
статті встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
не виконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення госпо
дарської діяльності, якщо не доведе, що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення господар
ського правопорушення. У разі якщо інше
не передба чено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе госпо
дарсько-правову відповідальність, якщо
не доведе, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможли вим
внаслідок дії непереборної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин
за даних умов здійснення господарської
діяльності.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
госпо дарських зобов'язань чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності
правопорушник відповідає на лежним
йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного упра вління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодек сом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини другої
статті 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. частиною
третьою вказаної статті передбачено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами частини третьої вказаної
статті визначено, що пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-ІІІ,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно приписів статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Статтею 627 встановлено,
що відповідно до статті 6 цього кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином суд дійшов до висновку про
те, що погоджене сторонами у договорі
одночасне нарахування пені та штрафу
за порушення строку виконання взятих
на себе договірних зобов'язань зі
сплати орендної плати не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 4 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», а
також в постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 року у справі № 42/252,
від 09.04.2012 № 20/246-08 та від 27.04.2012 року №
06/5026/1052/2011.

Приписами частини п'ятої статті 254 ЦК
України якщо останній день строку
припадає на вихідний, святковий або
інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Згідно пункту 1.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 16.12.2014 року за
вх. №54504/14, просить суд застосувати
наслідки спливу строку позовної
давності до позовних вимог про
стягнення 3 280 грн. 02 коп. двадцяти
відсотків штрафу та 1 223 грн. 28 коп. пені
і відмовити позивачу в їх задоволенні.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК
України встановлено, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
встановлено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до пункту 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі
питання застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік. А при
стягненні сум збитків, заподіяних у
зв'язку зі сплатою неустойки (штрафу,
пені), застосуванню підлягає загальна
позовна давність.

Згідно частин другої - четвертої статті
267 ЦК України заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, обов'язок сплати
вартості орендної плати за договором
за Актом приймання-передачі від 31.03.2012
року №273 на суму 3 600 грн. 01 коп. настав у
відповідача 10.04.2012 року, за Актом
приймання-передачі від 30.04.2012 року №381
на суму 16 400 грн. 08 коп. - 11.05.2012 року, за
Актом приймання-передачі від 11.05.2012
року №456 на суму 1 500 грн. 00 коп. - 12.06.2012
року.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем позовну заяву подано до суду
20.10.2014 року, про що свідчить відповідна
відмітка уповноваженої особи EXMOTO на
накладній №AWB6784-72704 про відправку
позовних матеріалів на адресу
господарського суду Львівської
області.

Відтак, позивачем пропущено строк
позовної давності за зверненням до
суду із позовними вимогами про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 280 грн. 02 коп. двадцяти
відсотків штрафу та 1 223 грн. 28 коп. пені,
що є підставою для відмови в
задоволенні позову в цій частині
позовних вимог.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 1 160
грн. 58 коп. трьох відсотків річних,
нарахованих у відповідності до статті
625 ЦК України (розрахунок трьох
відсотків річних в матеріалах справи).

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В судовому засіданні 16.12.2014 року
перераховано розмір трьох відсотків
річних, які слід стягнути з відповідача
на користь позивача і вони становлять:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів3600.0110.04.2012 - 22.04.2012133
%3.8516400.0811.05.2012 - 28.01.20132633 %354.5114900.0829.01.2013 -
20.10.20146303 %771.541500.0012.06.2012 - 20.10.20148613 %106.15

Так, загальна сума трьох відсотків
річних, які слід стягнути з відповідача
на користь позивача, складає 1 236 грн. 05
коп. (3,85 + 354,51 + 771,54 + 106,15).

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 1 160 грн. 58 коп. трьох відсотків
річних підлягають до задоволення у
повному обсязі.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку, якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов є документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення частково.

Судові витрати у справі покласти на
сторони пропорційно до задоволених
позовних вимог відповідно до статті 49
ГПК України та стягнути з відповідача
на користь позивача 1 454 грн. 11 коп.
судового збору, оскільки спір виник
внаслідок неправомірного ухилення
відповідача від взятих на себе
договірних зобов'язань зі сплати
орендної плати за договором.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 77, 82
- 85, 116 - 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника: Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Техносатсервіс» (79031, Львівська
область, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 202;
код ЄДРЮО та ФОП 22377337) на користь
стягувача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пекканіска» (04209, м.
Київ, вул. Богатирська, буд. 11; код ЄДРЮО
та ФОП 35411500) 16 400 грн. 08 коп. основної
заборгованості, 1 160 грн. 58 коп. трьох
відсотків річних та 1 454 грн. 11 коп.
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

18.12.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Повний текст рішення
складено та підписано відповідно до
статті 85 ГПК України 18.12.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.