КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 911/1660/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар:
Фільманович М.Є.

за участю представників:

від позивача: Коваленко О.М.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Комунального
підприємства Броварської міської ради

Київської області
"Броваритепловодоенергія"

на рішення Господарського
суду Київської області

від 16.07.2014р.

у справі №911/1660/14 (суддя
Лопатіна А.В.)

за позовом Комунального
підприємства Броварської міської ради

Київської області
"Броваритепловодоенергія"

до Комунального
підприємства Броварської міської ради

Київської області
"Житлово-експлуатаційна контора-4"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Управління
комунальної власності Броварської

міської ради

про стягнення 67 646,74
грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Броварської
міської ради Київської області
"Броваритепловодоенергія" (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області "Житлово-експлуатаційна
контора-4" (далі - відповідач)
заборгованості за договором про
надання послуг з централізованого
опалення та підігріву води №811 від
16.04.2013р. у розмірі 67 646,74 грн.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач неналежним чином виконував
свої грошові зобов'язання перед
позивачем, внаслідок чого й виникла
заборгованість.

Відповідач заперечував проти позову,
зазначаючи про необґрунтованість та
непідтвердженість позовних вимог. При
цьому відповідач наголошував на тому,
що розрахунки з позивачем за надані
останнім послуги за спірним договором
здійснюються своєчасно. Заявлена до
стягнення позивачем сума боргу виникла
у зв'язку з тим, що позивач нарахував до
сплати відповідачу послуги по
приміщенням, які знаходяться на
балансі відповідача, але останнім не
використовуються та договором не
передбачено надання послуг у вказані
приміщення, у зв'язку з чим відповідач
не підписував відповідні акти про
надання послуг у ці приміщення.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 17.06.2014р., на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, за клопотанням позивача до
участі у справі третьою особою без
самостійних вимог на предмет спору
було залучено Управління комунальної
власності Броварської міської ради
(далі - третя особа).

Третя особа письмових пояснень по суті
спору не надала, явку свого
представника в судове засідання не
забезпечила, у зв'язку з чим справа
розглядалася місцевим господарським
судом на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду
Київської області у справі №911/1660/14 від
16.07.2014р. у задоволенні позову було
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Київської області у справі №911/1660/14 від
16.07.2014р. та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
відповідача мотивовані тим, що
місцевим господарським судом було
неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, а також невірно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
прийняття неправильного рішення. При
цьому позивач наголошував на
наступному:

- судом не було враховано наявність у
позивача належним чином оформлених
актів про надання послуг від 30.09.2013р. та
31.10.2013р.;

- поза увагою суду залишилися вимоги п.6
ч.2 ст. 24 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», згідно з
якою балансоутримувач зобов'язаний
забезпечити належні експлуатацію та
утримання майна, що перебуває на його
балансі. Приміщення, в які позивачем
надавалися послуги з централізованого
опалення та підігріву води,
знаходяться на балансі відповідача;

- приміщення по вул. Грушевського, 2,
відносно яких виставлялись спірні акти
про надання послуг, раніше
використовувалися відповідачем на
підставі договору оренди, знаходяться
на балансі відповідача та по мірі
звільнення площ орендарями позивач
направляв відповідачу додаткові угоди
про внесення змін до договору. Однак
вказані додаткові угоди були залишені
відповідачем без належного реагування
та оформлення;

- згідно з п.п.10 п.4.2 договору у випадку
зміни кількості споживачів послуги з
підігріву води та/або опалювальної
площі, теплових навантажень та інших
змін, що впливають на розмір
щомісячного нарахування, споживач
зобов'язаний до 25-го числа поточного
місяця, в якому пройшли зміни, надати
виконавцю відповідну інформаційну
довідку. Однак відповідачем не були
виконані вимоги вказаного пункту
договору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 10.11.2014р.

10.11.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноваженого представника у судове
засідання, призначене на 10.11.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Іоннікової І.А., Новікова М.М.

В судове засідання 10.11.2014р.
представники сторін та третьої особи
не з'явилися, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомили. Від
відповідача та третьої особи будь-яких
заяв або клопотань з цього приводу до
суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
клопотання позивача було задоволено,
розгляд справи відкладено на 08.12.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 08.12.2014р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Мартюк А.І., Новікова М.М.

В судовому засіданні 08.12.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив скасувати рішення
Господарського суду Київської області
у справі №911/1660/14 від 16.07.2014р. та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої
особи в судове засідання 08.12.2014р. не
з'явилися, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та
третьої особи в судові засідання не
була визнана судом обов'язковою, а
також зважаючи на наявні в матеріалах
справи докази належного повідомлення
сторін та третьої особи про місце, дату
і час судового розгляду, колегія суддів
визнала за можливе розглядати справу у
відсутність представників відповідача
та третьої особи за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні 08.12.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначені Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" предметом
регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.
Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг.

В ст. 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" наведено
розподіл житлово-комунальних послуг
залежно від функціонального
призначення.

Відповідно до п.1 ч.1 названої статті
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги, зокрема, поділяються на
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо).

Порядок надання житлово-комунальних
послуг, їх якісні та кількісні
показники мають відповідати умовам
договору та вимогам законодавства.
Відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах (ст. ст. 16, 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги").

16.04.2013р. між позивачем, як виконавцем, та
відповідачем, як споживачем, було
укладено договір №811 про надання
послуг з централізованого опалення та
підігріву води (далі - Договір), за
умовами якого (п.1.1) виконавець
зобов'язується своєчасно надавати
споживачеві відповідної якості
послуги з централізованого опалення та
підігріву води (теплопостачання), а
споживач зобов'язується своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, що передбачені договором (том
справи - 1, аркуші справи - 6-9).

Порядок розрахунків за спожиті послуги
передбачений в розділі 3 Договору,
згідно з п.п.3.1, 3.4, 3.5, 3.10 якого
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Плата за послуги
теплопостачання здійснюється до 15
числа місяця, що передує місяцю надання
послуг з теплопостачання в розмірі 100%
від вартості запланованого обсягу на
наступний місяць у такому порядку:
планова вартість обсягу споживання
теплової енергії при наявності
приладів обліку визначається виходячи
з планових нормативних обсягів
споживання та вартості 1 Гкал. на момент
проведення нарахування; планова
вартість послуг з теплопостачання
визначається згідно загальної
опалювальної площі, що зазначена в
додатку №1 до даного Договору за
затвердженими тарифами; планова
вартість послуг з підігріву води
визначається за затвердженими
тарифами при наявності засобів обліку -
по середньомісячній витраті за
попередні два розрахункові місяці, а
при відсутності засобів обліку - по
розрахунку згідно додатку №1 до даного
Договору. В разі використання
споживачем обсягів теплової енергії,
що перевищують попередньо оплачені,
кінцевий розрахунок здійснюється не
пізніше 5 числа наступного місяця за
розрахунковим. Підставою для
проведення кінцевого розрахунку є акт
про споживання теплової енергії, акт,
звірки, підготовлений виконавцем та
рахунок. Фактично надані виконавцем
послуги з теплопостачання у
відповідному місяці оформляються
актом про надання послуг. Виконавець
зобов'язується направити споживачу на
адресу, що вказана у договорі акт про
надання послуг, а споживач
зобов'язується протягом 5-ти днів з
моменту його отримання повернути його
виконавцю в належно оформленому
вигляді.

В п.9.1 Договору передбачено, що останній
укладається терміном на 1 рік і набирає
чинності з дня його укладення. Договір
вважається щороку продовженим, якщо за
місяць до закінчення строку його дії
однією із сторін не буде письмово
заявлено про його розірвання або
необхідність перегляду.

В додатку №1 до Договору наведено
перелік будівель та споруд відповідача
у м. Бровари, в які позивач зобов'язався
надавати послуги (том справи - 1, аркуш
справи - 10), а саме: по вул. Горького, 5 (3
об'єкти нежитлових приміщень в
житловому будинку), по вул. Київській,
290-а (нежитлове приміщення), по вул.
Кірова, 1 (нежитлове приміщення в
житловому будинку), вул. Київська, 296/7
(кімната у гуртожитку), по вул. Кірова,
90-А (офісні приміщення) та по вул.
Грушевського, 1 (кімнати в гуртожитку
№204/3, №205/2, №205/3, №502/3, №507, №801/4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
період з вересня 2013 року по квітень 2014
року позивач надав відповідачу
послуги, загальна вартість яких склала
90 922,93 грн. Однак відповідач лише
частково розрахувався з позивачем, що
призвело до виникнення заборгованості,
розмір якої на дату звернення з позовом
до суду за розрахунком позивача
становив 67 646,74 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в
добровільному порядку сплатити
заборгованість, позивач звернувся за
захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд в позові
відмовив повністю, визнавши позовні
вимоги документально
непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх обґрунтованими та такими, що
відповідають фактичним обставинам
справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки, та в порядку, що встановлені
договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що на виконання умов
Договору за період з 01.09.2013р. по 31.03.2014р.
позивач надав відповідачу послуги по
теплопостачанню на загальну суму 3 044,80
грн. та виставив до сплати рахунки на
вказану суму (том справи - 1, аркуші
справи - 13, 14).

Факт надання послуг підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
про надання послуг від 30.09.2013р. та від
31.10.2013р. (том справи - 1, аркуші справи - 27,
28). Вказані акти містять підписи обох
сторін та відбитки їх печаток.

Відповідач розрахувався за надані
позивачем послуги у вказаній сумі, що
не заперечується сторонами у справі.

В позовній заяві позивач зазначав про
те, що, окрім вищевказаних, він надав
відповідачу послуги за іншими актами, а
саме: від 31.10.2013р., від 29.11.2013р., від
31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р. та від
31.03.2014р. на загальну суму 87 878,13 грн. (том
справи - 1, аркуші справи - 31-43). Однак
відповідач відмовився від підписання
цих актів.

В своїх запереченнях проти позову
відповідач наголошував на тому, що
проводить розрахунки за надані
позивачем послуги своєчасно та в
повному обсязі. Однак заявлена
позивачем до стягнення з відповідача
сума боргу у розмірі 67 646,74 грн. виникла
внаслідок того, що позивач надавав
послуги у приміщення, які хоч і
обліковуються на балансі відповідача,
але не використовуються ним. Окрім
того, умовами укладеного між сторонами
Договору не передбачено надання послуг
у вказані приміщення, саме тому
відповідач і не підписував акти про
надання послуг у ці приміщення.

З цього приводу судом було з'ясовано
наступне.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, сторони
погодили всі його істотні умови, в тому
числі і порядок здійснення розрахунків
за надані послуги.

Як уже зазначалося вище, згідно з п.п.3.5,
3.10, 3.11 Договору підставою для
проведення кінцевого розрахунку є акт
про споживання теплової енергії, акт,
звірки, підготовлений виконавцем та
рахунок. Фактично надані виконавцем
послуги з теплопостачання у
відповідному місяці оформляються
актом про надання послуг. Виконавець
зобов'язується направити споживачу на
адресу, що вказана у договорі акт про
надання послуг, а споживач
зобов'язується протягом 5-ти днів з
моменту його отримання повернути його
виконавцю в належно оформленому
вигляді. Послуги вважаються наданими з
дати складання акта про надання послуг.

Позивач в своїх поясненнях зазначав
про те, що він направляв на адресу
відповідача акти про надання послуг.
Однак матеріали справи не містять
належних доказів, які б свідчили про
надіслання або вручення відповідачу
спірних Актів. Також позивачем не
надано весь перелік документів, на
підставі яких згідно з п.3.5 Договору
здійснюється остаточний розрахунок,
зокрема, акт звірки та підписані
сторонами Акт про споживання теплової
енергії.

Також в своїх письмових поясненнях
позивач зазначав про те, що 31.12.2013р. він
виставив відповідачу до сплати рахунок
за послуги з централізованого опалення
приміщення по вул. Грушевського, 2 у м.
Бровари у сумі 49 722,76 грн. (том справи - 1,
аркуші справи - 125-127). Натомість вказане
приміщення не значиться в переліку
об'єктів, на які позивачем надаються
відповідні послуги, наведеному в
додатку №1 до Договору.

Колегією суддів враховано посилання
позивача на численне листування сторін
щодо укладання додаткових угод до
Договору. Однак позивачем не надано
належних доказів на підтвердження
досягнення сторонами згоди щодо
укладання цих угод. Докази, які б
свідчили про передачу на розгляд суду
спору щодо укладання додаткових угод
до Договору, також не надано.

Відповідно до ст. ст. 651, 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зміна або
розірвання договору вчиняється в тій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Дані правові норми кореспондуються з
положеннями ст. 188 Господарського
кодексу України, згідно з якою зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Судом враховано твердження про те, що
приміщення по вул. Грушевського, 2 у м.
Бровари обліковуються на балансі
відповідача, у зв'язку з чим він
зобов'язаний забезпечити належні
експлуатацію та утримання цього майна,
однак наведена обставина не впливає на
відсутність погодження сторін в
Договорі щодо надання послуг саме на ці
приміщення.

Окрім того, в позовній заяві підставою
для стягнення заборгованості з
відповідача було визначено порушення
строків оплати наданих позивачем
послуг. Посилання на зміну
відповідачем без повідомлення про це
позивача кількості орендарів в
приміщеннях, на які не поширюється дія
укладеного між сторонами Договору,
тощо, не вказувалося. Натомість в своїх
додаткових поясненнях №01-1316 від
17.06.2014р. (том справи - 1, аркуші справи -
84-86) позивач зазначив, що
заборгованість, яка є предметом
розгляду у даній справі, складається,
зокрема, з 56 979,94 грн., нарахованих за
опалення приміщень по вул.
Грушевського, 2 у м. Бровари,
балансоутримувачем яких є відповідач.

Заяв про зміну підстав позову у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
місцевому господарському суду не
подавалося.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Зважаючи на наведені вище обставини в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
непідтвердженими належними доказами, а
тому не підлягають задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Однак позивач не надав суду належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи
в їх сукупності, суд дійшов висновку
про те, що рішення Господарського суду
Київської області у справі №911/1660/14 від
16.07.2014р. прийнято у відповідності до
норм чинного законодавства, з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, у зв'язку з чим апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду Київської області
у справі №911/1660/14 від 16.07.2014р. - без змін.

2. Матеріали справи №911/1660/14 повернути
до Господарського суду Київської
області.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

М.М. Новіков