Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" грудня 2014 р.
Справа № 906/1612/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Голяченко А.П.
(довіреність від 01.04.14)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"Лана"

до Підприємства Житомирської
виправної колонії №4

про стягнення 6522,32 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення на його користь з
відповідача 6522,32грн., з яких: 4140,76грн.
боргу за поставлені нафтопродукти
згідно договору №02-14 від 08.01.14; 942,85грн.
пені; 147,16грн. 3% річних; 1291,55грн.
інфляційних.

17.12.14 до суду надійшла заява позивача
№57, в якій позивач зменшив розмір
позовних вимог в частині стягнення
пені - до 541,78грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про причину
неявки суд не повідомив, про день
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
кореспонденції.

Таким чином, відповідач не скористався
своїм правом наданим йому ст.22 ГПК
України, бути присутнім у судовому
засіданні та надати свої заперечення
по суті позову.

Враховуючи те, що явка представників
сторін в засідання суду обов'язковою не
визнавалась, надання письмового
відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК
України є правом відповідача, а не його
обов'язком, господарський суд вважає,
що неявка відповідача, повідомленого
належним чином, не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2014 року між Приватним
підприємством "Лана"
(продавець/позивач) та Підприємством
Житомирської виправної колонії №4
(покупець/відповідач) укладено договір
№02/14, за умовами якого продавець продає
а покупець купує нафтопродукти
(далі-товар).

На виконання умов договору, позивач за
період з 08.01.14 по 19.03.14 поставив
відповідачу товар на загальну суму
62216,53грн., про що зазначено в Акті звірки
розрахунків №80 від 09.10.14, який
підписаний сторонами та скріплений
печатками (далі - Акт звірки) (а.с.8).

Згідно п.5.1 договору, оплата
проводиться не пізніше п'яти
банківських днів з моменту поставки
кожної партії товару на підставі
отриманих рахунків-фактури.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати товару виконав частково,
внаслідок чого станом на день
звернення позивача з позовом до суду та
на час розгляду справи у суді перед
позивачем існує заборгованість в
розмірі 4140,76грн. , в яку увійшла
заборгованість, яка виникла станом на
01.01.14, в розмірі 524,23грн., про що вказано а
Акті звірки.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим,сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу в сумі 4140,76 грн. обгрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п.7.2
договору просить стягнути з
відповідача пеню, що згідно уточненого
розрахунку позивача становить 541,78
грн.(а.с.17).

За нормами статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7.2 договору, за порушення
термінів та умов оплати покупець
сплачує продавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
в період за який сплачується пеня, від
суми прострочених грошових зобов'язань
за кожний день прострочки.

Згідно розрахунку позивача, пеня
обрахована за період з 26.03.14 по 13.07.14, з
урахуванням часткових проплат, які
мали місце у вказаний період.

Суд, перевіривши уточнений розрахунок
пені, вважає його правильним та таким,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, розмір яких
згідно розрахунку позивача становить:
1291,55 грн. інфляційних та 147,16 грн. 3%
річних. Суд, перевіривши наданий
позивачем розрахунок інфляційних і 3%
річних приходить до висновку, що він
складений правильно і тому задовільняє
позов у цій частині,

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином , відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу не надав, у судове засідання не
з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Витрати , пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Підприємства Житомирської
виправної колонії №4 (10001,
м.Житомир,вул.Ватутіна,172; код 08679971) на
користь Приватного підприємства "Лана"
(12440,Житомирський район, с.Зарічани,
вул.Житомирська,21; код 25306680) - 4140,76грн.
боргу, 541,78грн. пені, 1291,55грн.
інфляційних, 147,16грн. річних, 1827,00грн.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1-в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)