ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 914/2080/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючої судді
Галушко Н.А.

суддів
Данко Л.С.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства "Дуокс"
Словацького Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о." б/н від
04.09.2014 р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 25.07.2014 р.

у справі № 914/2080/14

за позовом: Дочірнього підприємства
"Дуокс" Словацького Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дуокс
с.р.о.", м.Львів

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
"Львівелектротранс", м. Львів

про зобов`язання до вчинення дій

За участю представників :

від позивача: не з»явився

від відповідача: Гіра С.В. - представник;

Представнику відповідача роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст. 20, 22
ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України,
учасником судового процесу не
заявлено.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 25.07.2014р. у справі
№ 914/2080/14 (суддя Матвіїв Р.) у
задоволенні позовних вимог Дочірнього
підприємства "Дуокс" Словацького
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о." про
зобов'язання ЛКП «Львівелектротранс"
до вчинення дій, а саме: укладення
додаткової угоди до укладеного між
сторонами договору поставки № 46 від 15
січня 2013 року, відмовлено.

Дочірнім підприємством "Дуокс"
Словацького Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о." подано
апеляційну скаргу б/н від 04.09.2014 р., в
якій просить скасувати рішення суду та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим та
незаконним, судом при прийнятті
рішення неповно з»ясовано обставини
справи.. Зокрема, скаржник посилається
на те, що суд прийшов до
необгрунтованого висновку, що позивач
не навів переконливих доказів
наявності всіх чотирьох умов,
передбачених ч.4 ст.652 ЦК України для
зміни умов договору.

Також скаржник зазначає, що заявлені
позовні вимоги обгрунтовані істотною
зміною обставин, якими керувався
позивач укладаючи договір №46 від
15.01.2013р., зокрема, щодо ціни на отриманий
товар, сплату утилізаційного збору при
митному очищенні.

Наводить скаржник і інші підстави для
скасування рішення суду.

ЛКП «Львівелектротранс» у відзиві на
апеляційну скаргу рішення суду просить
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін в
судових засіданнях, суд апеляційної
інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 19
листопада 2012 року на інформаційному
загальнодержавному веб-порталі
Державні закупівлі було опубліковано
оголошення (№317227 в інформаційному
бюлетені за № 129 (731) від 19.11.2012 року) про
заплановану закупівлю тролейбусів
"Шкода" 14 ТР, "Шкода" 15 ТР або аналог
(бувший у використанні) для потреб
Львівського комунального підприємства
"Львівелектротранс". Кінцевий строк
подання пропозицій - 20.12.2012 року, дата
розкриття пропозицій - 20.12.2012 року
(а.с.28).

Рішенням комітету з конкурсних торгів
за результатами оцінки пропозицій
конкурсних торгів (цінових пропозицій)
переможцем торгів за усіма лотами було
визначено Дочірнє підприємство "Дуокс"
словацького ТОВ "Дуокс", що
підтверджується протоколом оцінки
пропозицій конкурсних торгів (цінових
пропозицій) №3-2 від 26.12.2012 року (а.с.30).

21 січня 2013 року на інформаційному
загальнодержавному веб-порталі
Державні закупівлі було опубліковано
оголошення (№021826 в інформаційному
бюлетені за № 6 (749) від 21.01.2013 року) про
результати процедури закупівлі та
переможця торгів (Дочірнє підприємство
"Дуокс" словацького ТзОВ "Дуокс") (а.с.36).

15 січня 2013 року між ЛКП
"Львівелектротранс" (замовник) та
Дочірнім підприємством "Дуокс"
словацького Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс" (постачальник)
укладено договір поставки № 46, за яким
постачальник (позивач) зобов'язувався
передати тролейбуси Шкода 14 ТР та Шкода
15 ТР (бувші у використанні) замовнику
(відповідачу), а замовник
зобов'язувався оплатити його у строк та
в порядку визначених цим договором
відповідно до рішення комітету з
конкурсних торгів відповідача,
оформленого протоколом №3-2 від 26.12.2012
року щодо акцепту цінової пропозиції
постачальника за результатами
процедури відкритих торгів (а.с.15-17).

Кількість товару, що є предметом
договору, визначена в специфікації
(додатку № 1), що є невід'ємною частиною
даного договору та може бути зменшена в
залежності від виділених асигнувань на
потреби замовника (п. 2.1. договору).

Згідно зі специфікацією, яка є додатком
№ 1 до договору поставки № 46 від 15.01.2013
року, позивач зобов'язувався поставити
тролейбус Шкода 14 ТР (бувший у
використанні) в кількості 20 шт. за ціною
300 000,00грн. за шт. (лот №1-№20) та тролейбус
Шкода 15 ТР (бувший у використанні) в
кількості 10 шт. за ціною 450 000 грн. за
шт. (лот №21-№30), всього на суму
10 500 000,00грн. (а.с.18).

11 квітня 2014 року позивач надіслав
відповідачу вимогу, в якій, у зв'язку з
істотною зміною обставин, пропонував
внести зміни до договору поставки №46
від 15.01.2013 року, зокрема, змінити ціни на
тролейбус Шкода 14 ТР (бувший у
використанні) - 522 000,00 грн., що на день
укладення договору згідно курсу НБУ
складає 30 000,00 євро; тролейбус Шкода 15 ТР
(бувший у використанні) - 783 000,00 грн., що
на день укладення договору згідно
курсу НБУ складає 45 000,00 євро
(а.с.21).

Листом за вих. №30/818 від 07.05.2014 року
відповідач відмовив позивачу у
внесенні змін до договору поставки №46
від 15.01.2013 року (а.с.23).

Вищенаведене стало підставою для
звернення ДП "Дуокс" Словацького
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о." до ЛКП
"Львівелектротранс" з позовом про
зобов`язання до вчинення дій, а саме:
укладення з ДП "Дуокс" Словацького
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о."
додаткової угоди до укладеного між
сторонами договору поставки № 46 від 15
січня 2013 року в редакції:

"Замовник: Львівське комунальне
підприємство «Львівелектротранс», що є
платником податку на загальних
підставах в особі директора Козака
Ореста Костянтиновича, який дії на
підставі Статуту, з однієї сторони, і

Постачальник: ДП "Дуокс" Словацького
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о.", що є
платником податку на додану вартість, в
особі директора Темірова Івана
Олександровича, який дії на підстав
Статуту, з іншої сторони, далі Сторони,
уклали цю додаткову угоду до договору
поставки №46 від 15 січня 2013 року про
наступне: «специфікацію викласти в
такій редакції:

«Шкода 14 Тр (бувший у використанні)
522000,00грн, що на день укладення договору
згідно курсу НБУ складає 30000,00Євро;

тролейбус Шкода 15 Тр (бувший у
використанні) 783000,00грн., що на день
укладення договору згідно курсу НБУ
складає 45000,00Євро».

п.4.3 викласти в редакції: «оплата за
товар проводиться в національній
валюті України - гривня, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника в розмірі, що
становить ціну виражену в Євро згідно
курсу НБУ на день проведення платежу».

п.11.1 викласти в редакції: «Цей Договір
набирає чинності з моменту підписання
його сторонами та діє до повного
виконання сторонами його умов».

16.07.2014р. позивач, посилаючись, зокрема,
на ст.22 ГПК України, подав заяву про
зміну позовних вимог (вх.3626/14 від
17.07.2014р., а.с.63), в якій просив
постановити рішення, яким зобов»язати
ЛКП "Львівелектротранс" укласти з ДП
"Дуокс" Словацького Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дуокс
с.р.о." додаткову угоду до договору
поставки № 46 від 15 січня 2013 року в
наступній редакції:

"Замовник: Львівське комунальне
підприємство «Львівелектротранс», що є
платником податку на загальних
підставах в особі директора Козака
Ореста Костянтиновича, який дії на
підставі Статуту, з однієї сторони, і

Постачальник: ДП "Дуокс" Словацького
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о.", що є
платником податку на додану вартість, в
особі директора Темірова Івана
Олександровича, який дії на підстав
Статуту, з іншої сторони, далі Сторони,
уклали цю додаткову угоду до договору
поставки №46 від 15 січня 2013 року про
наступне: «специфікацію викласти в
такій редакції:

«Шкода 14 Тр (бувший у використанні)
522000,00грн, що на день укладення договору
згідно курсу НБУ складає 30000,00Євро;

тролейбус Шкода 15 Тр (бувший у
використанні) 783000,00грн., що на день
укладення договору згідно курсу НБУ
складає 45000,00Євро».

п.3.2 викласти в редакції: «Ціна за
одиницю - зазначена в специфікації, що є
невід»ємною частиною даного договору.
Ціна за одиницю змінюється у зв»язку
із зміною ставок податків і зборів
пропорційно до зміни таких ставок»;

п.4.3 викласти в редакції: «оплата за
товар проводиться в національній
валюті України - гривня, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника в розмірі, що
становить ціну виражену в Євро згідно
курсу НБУ на день проведення платежу»;

п.11.1 викласти в редакції: «Цей Договір
набирає чинності з моменту підписання
його сторонами та діє до повного
виконання сторонами його умов».

Ухвалою суду від 17.07.2014р. місцевий суд
прийняв до розгляду заяву про зміну
предмету позову (а.с.71).

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, провадження у справі за цим
позовом порушено місцевим судом
13.06.2014р., розгляд справи призначено на
24.06.2014р.

В протоколі судового засідання від
24.06.2014р. (а.с.42) зазначено, що представник
відповідача в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечив, подав відзив
на позовну заяву, у зв»язку з неявкою
представника позивача розгляд справи
відкладено на 08.07.2014р. Всудовому
засіданні 08.07.2014р., як вбачається із
протоколу судового засідання,
заслухано представника позивача, який
позовні вимоги підтримав та подав
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, розгляд справи
відкладено на 17.07.2014р..

Разом з тим, 16.07.2014р. позивач подав
заяву про зміну позовних вимог (вх.3626/14
від 17.07.2014р., а.с.63), в якій просив
постановити рішення, яким зобов»язати
ЛКП "Львівелектротранс" укласти з ДП
"Дуокс" Словацького Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дуокс
с.р.о." додаткову угоду до договору
поставки № 46 від 15 січня 2013 року в
зазначеній вище редакції.

Однак, судова колегія прийшла до
висновку, що місцевий суд, прийнявши до
розгляду заяву про зміну предмету
позову, порушив норми процесуального
закону з огляду на наступне

Згідно з частиною 4 ст. 22 ГПК України
право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті.

Відповідно до пункту 3.12 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N
18 право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Враховуючи наведене, судова колегія
прийшла до висновку, що з протоколів
судових засідань вбачається, що судом
першої інстанції розгляд справи по
суті розпочато 24.06.2014р., отже, місцевий
суд не мав підстав для прийняття та
розгляду поданої позивачем заяви про
зміну предмету позову, а повинен був
розглядати первісні вимоги позивача,
викладені у позовній заяві.

З огляду на викладене судова колегія
залишає без розгляду заяву про зміну
предмету позову та переглядає судове
рішення в частині правильності
застосування матеріального права щодо
заявлених вимог у позовні заяві.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
зобов'язань, є, зокрема, договори та
інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 651, 652 ЦК України, ст.
188 ГК України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою статті 652 ЦК
України, - змінений за рішенням суду на
вимогу заінтересованої сторони за
наявності одночасно таких умов: 1) в
момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане; 2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися; 3) виконання
договору порушило б співвідношення
майнових інтересів сторін і позбавило
б заінтересовану сторону того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору; 4) із суті договору або
звичаїв ділового обороту не випливає,
що ризик зміни обставин несе
заінтересована сторона. Зміна договору
у зв'язку з істотною зміною обставин
допускається за рішенням суду у
виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Отже, для зміни умов договору у разі
істотної зміни обставин необхідно
наявність всіх перелічених умов
одночасно.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про
Національний банк України" офіційний
курс гривні до іноземних валют
установлюється Національним банком
України.

Валютні курси, як зазначено у частині
першій статті 8 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", встановлюються Національним
банком України за погодженням із
Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно з Положенням про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 12.11.2003 року № 496,
офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема, до євро, установлюється
щоденно. Курс гривні до євро
розраховується на підставі інформації
про курс гривні до долара США,
установлений згідно з підпунктом "а"
цього пункту, та про щоденний фіксинг
курсів валют до євро Європейського
центрального банку.

Отже, незмінність курсу гривні до
іноземних валют, в тому числі, до євро,
законодавчо не закріплена.

Слід також зазначити, що відповідно до
ч. 5 ст. 40 Закону України від 01.06.2010 року,
№ 2289-VI "Про здійснення державних
закупівель" (який був чинним на момент
укладення спірного договору) умови
договору про закупівлю не повинні
відрізнятися від змісту пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції (у тому числі ціни за
одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами в повному обсязі,
крім випадків, визначених вказаною
статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, ціна є істотною умовою
договору поставки № 46 від 15.01.2013 року.

Як вбачається з тексту договору
поставки № 46 від 15.01.2013 року, сторони
визначили ціну у національній валюті -
гривні (загальна сума - 10 500 000
грн., ціна за одиницю - у специфікації:
тролейбус Шкода 14 ТР (бувший у
використанні) в кількості 20 шт. за ціною
300 000,00 грн. за шт. (лот №1-№20) та
тролейбус Шкода 15 ТР (бувший у
використанні) в кількості 10 шт. за ціною
450 000 грн. за шт. (лот №21-№30). Вказані
ціни є тотожними ціновим пропозиціям,
які були запропоновані ДП "Дуокс"
словацького ТзОВ "Дуокс" під час
здійснення процедури закупівель.

Сторони порядку зміни ціни в
залежності від зміни курсу іноземної
валюти в договорі поставки № 46 від
15.01.2013 року не встановлювали.

Крім цього, договором (п. 3.3 договору)
сторони встановили, що ціна товару
повинна відповідати умовам
акцептованої цінової пропозиції.

З огляду на наведене, вимога позивача
про зміну істотної умови договору
поставки № 46 від 15.01.2013 року - ціни, у
зв'язку із зміною курсу іноземної
валюти, не ґрунтується на нормах
законодавства.

З огляду на викладене судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що укладаючи спірний
договір, а також зовнішньоекономічний
контракт, скаржник приймав на себе
певні ризики на випадок зміни
валютного курсу та в момент укладення
договору не мав будь-яких законних
підстав вважати, що зміна
встановленого валютного курсу не
настане.

Укладаючи зовнішньоекономічний
контракт в іноземній валюті та беручи
на себе певні зобов'язання, позивач
повинен був чітко усвідомлювати, що
курс національної валюти по відношенню
до євро не є незмінним та враховувати
підвищений валютний ризик за таким
контрактом. Ризик підвищення курсу
євро до гривні несе саме постачальник
по спірному договору.

Наявності усіх чотирьох умов,
необхідних для зміни договору, у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, скаржником не доведено.

Судом першої інстанції правильно
надано оцінку фактичним обставинам
справи та правильно застосовано норми
матеріального права в частині
заявлених вимог в позовній заяві.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст.ст.33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 104 ГПК встановлені підстави для
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду, якими є :

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Оскільки порушення норм
процесуального права не призвело до
прийняття судом неправильного рішення
судова колегія не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати за розгляд апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду
Львівської області від 25.07.2014р. у справі
№ 914/2080/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд
Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 15.12.2014р..

Головуючий суддя
Галушко Н.А

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Орищин Г.В.