РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 918/1439/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Саврій В.А. ,

судді
Філіпова Т.Л.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Пількевич В.В. (довіреність
№14-136 від 13 травня 2014 року)

відповідача: Якубець К.М. (довіреність
№01-09/1034 від 07 листопада 2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Рівненського державного
гуманітарного університету на рішення
господарського суду Рівненської
області від 03.11.2014 року у справі №
918/1439/14 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Рівненського державного
гуманітарного університету

про стягнення заборгованості в сумі
103962 грн.84 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області (суддя Павленко
Є.В.) від 03 листопада 2014 року у справі
№918/1439/14 позов Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (надалі -
позивач) до Рівненського державного
гуманітарного університету (надалі -
відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 103962 грн. 84 коп.
задоволено /а.с. 81-83/. Стягнуто з
Рівненського державного гуманітарного
університету (33028, місто Рівне, вулиця
Степана Бандери, будинок 12, ) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, місто Київ, вулиця Богдана
Хмельницького, будинок 6, ) 84 410 (вісімдесят чотири тисячі
чотириста десять) грн. 25 коп. основного
боргу, 5 990 (п'ять тисяч дев'ятсот
дев'яносто) грн. 45 коп. пені, 10 569 (десять
тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 96
коп. інфляційних втрат, три проценти
річних у розмірі 2 992 (дві тисячі
дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 17 коп., а
також 2 079 (дві тисячі сімдесят дев'ять)
грн. 26 коп. судового збору.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
сума основного боргу відповідача перед
Компанією за договором на закупівлю
природного газу від 14 лютого 2013 року №
13/3904БО28, яка складає 84410 грн. 25
коп., підтверджена належними доказами,
наявними у матеріалах справи, і
Університет на момент прийняття
рішення не надав документів, що
свідчать про погашення вказаної
заборгованості перед позивачем, суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
законність позовної вимоги Компанії
про стягнення з відповідача вказаної
суми грошових коштів та штрафних
санкцій.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
Рівненський державний гуманітарний
університет звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Рівненської області від 03.11.2014 року у
справі №918/1439/14 за позовом ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» до Рівненського
державного гуманітарного університету
в частині стягнення з Рівненського
державного гуманітарного університету
пені, 3% річних та інфляційних втрат та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат /а.с. 90-92/. Обгрунтовуючи свої
вимоги апелянт вважає, що рішення
господарського суду Рівненської
області від 03 листопада 2014 року по
справі №918/1439/14 незаконне та
необґрунтоване, в процесі розгляду
господарської справи суд першої
інстанції не об'єктивно дослідив всі
надані докази, що призвело до
неправомірного застосування норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань сталося не з вини
Рівненського державного гуманітарного
університету. Всупереч вимогам діючого
законодавства позивач - ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» не дотримався
частин 2, 3 статті 18 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» та не відкрив в
установах уповноважених банків
поточні рахунки зі спеціальним режимом
використання для зарахування коштів,
що надходять як плата за спожитий
природній газ від відповідних
категорій споживачів (підтверджується
листом Національної комісії, що
здійснює регулювання у сфері
енергетики від 20.02.2013 року за
вих.№1338/16/47-13). Позивачем, вимога про
відкриття поточного рахунку зі
спеціальним режимом використання була
виконана лише в 2014 році, про що в своєму
листі від 03.03.2014 року №26-820/1.5-14 ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» сповістило, в тому
числі РДГУ.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 24 листопада 2014
року у справі №918/1439/14 апеляційну
скаргу відповідача було прийнято до
провадження та призначено дату
судового засідання на 04 грудня 2014 року
/а.с. 89/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 04 грудня 2014
року у справі №918/1439/14 розгляд
апеляційної скарги відповідача було
відкладено на 11 грудня 2014 року /а.с.
110-111/.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 10 грудня 2014
року, у зв'язку із перебуванням у
відпустці судді Дужича С.П. та
відповідно до затверджених складів
колегій, внесено зміни до складу
колегії суддів та визначено наступний
її склад: головуючий суддя Мамченко
Ю.А., суддя Саврій В.А., суддя Філіпова
Т.Л.

Позивач своїм правом, передбаченим
статтею 96 ГПК України, не скористався,
відзиву на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обґрунтованим, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник відповідача повністю
підтримала вимоги і доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 14
лютого 2013 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» та Рівненським державним
гуманітарним університетом був
укладений Договір на закупівлю
природного газу №13/3904БО28, за умовами
якого позивач зобов'язався поставити
відповідачу імпортований природний
газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), а
покупець, у свою чергу, - прийняти та
оплатити цей газ на умовах даного
договору /а.с. 8-15/.

Вказана угода підписана повноважними
представниками сторін та скріплена
печатками цих юридичних осіб.

Пунктом 1.1 даного договору передбачено,
що газ, поставлений за цим правочином,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання.

За змістом пункту 2.1 додатку № 1 до
цього договору обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки визначається шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу в пункті
приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 2.2 вказаного
додатку обсяг газу, визначений згідно з
пунктом 2.1 цього додатку, є підставою
для визначення обсягу газу, переданого
за договором у пунктах
приймання-передачі. Приймання-передача
газу, поставленого продавцем покупцеві
у відповідному місяці поставки газу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість.

За пунктом 4.1 спірного договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

За пунктом 10.1 цього договору останній
набирає чинності з дати підписання та
скріплення печатками сторін, але не
раніше ніж за 14 днів (п'ять робочих днів
у разі застосування процедури
закупівлі з підстав, визначених
пунктом 3 частини 2 статті 39 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель") з дня опублікування у
державному офіційному друкованому
виданні з питань державних закупівель
повідомлення про акцепт пропозиції за
результатами застосування процедури
закупівлі в одного учасника, поширює
дію на відносини, що фактично склались
між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2013
року включно, а в частині розрахунків -
до їх повного здійснення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що на виконання умов
вищезазначеного договору ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» протягом січня -
квітня 2013 року та жовтня - грудня 2013
року поставило відповідачу природний
газ на загальну суму 84410 грн. 25 коп.
Даний факт підтверджується
підписаними позивачем та відповідачем
актами прийому-передачі природного
газу: від 31 січня 2013 року на суму 17882 грн.
42 коп., від 28 лютого 2013 року на суму 14903
грн. 57 коп., від 31 березня 2013 року на суму
16507 грн. 22 коп., від 30 квітня 2013 року на
суму 6200 грн. 11 коп., від 31 жовтня 2013 року
на суму 7327 грн. 88 коп., від 30 листопада 2013
року на суму 9291 грн. 78 коп. та від 31
грудня 2013 року на суму 12297 грн. 27 коп.
Копії зазначених актів наявні у
матеріалах даної справи /а.с. 69-75/.

Про належне виконання ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» своїх зобов'язань
за цим договором щодо поставки газу
також свідчить відсутність з боку
Рівненського державного гуманітарного
університету претензій та повідомлень
про порушення постачальником умов
даної угоди.

Водночас судами встановлено, що
відповідач взятий на себе обов'язок по
оплаті вартості природного газу,
поставленого у спірний період, не
виконав, заборгувавши таким чином ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» 84410 грн. 25 коп..

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
з підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України ).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного
кодексу України сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

Як було зазначено вище, у пункті 10.1
спірного договору сторони погодили, що
дана угода поширює дію на відносини, що
фактично склались між ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» та РДГУ з 1 січня 2013
року, і діє в частині поставки газу до 31
грудня 2013 року включно, а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

За частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу
Рівненського державного гуманітарного
університету перед ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» за договором на закупівлю
природного газу від 14 лютого 2013 року №
13/3904БО28, яка складає 84410 грн. 25 коп.,
підтверджена належними доказами,
наявними у матеріалах справи, і
відповідач на момент прийняття рішення
не надав документів, що свідчать про
погашення вказаної заборгованості
перед позивачем, місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку про обґрунтованість та
законність позовної вимоги про
стягнення з відповідача вказаної суми
грошових коштів.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу
України встановлено, що сплата
(передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку
в натурі.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.3 спірного договору
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов пункту 4.1 цієї угоди,
останній крім суми заборгованості
зобов'язується сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
перевірено розрахунок пені,
нарахованої на відповідні суми
основного боргу по кожному спірному
акту приймання-передачі природного
газу окремо у період з 14 лютого 2013 року
по 13 липня 2014 року та встановлено, що
він є арифметично вірним, відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства. Відтак, судом першої
інстанції правомірно стягнуто з
відповідача 5990 грн. 45 коп. пені.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом апеляційної інстанції
перевірено розрахунок інфляційних
втрат та трьох процентів річних та
встановлено, що вони є арифметично
вірними, відповідають вимогам чинного
законодавства та не суперечать
положенням договору. Відтак місцевим
господарським судом правомірно
задоволено позовну вимогу про
стягнення з Рівненського державного
гуманітарного університету три
проценти річних в сумі 2 992 грн. 17 коп.,
нарахованих за період з 14 лютого 2013
року по 1 вересня 2014 року на відповідні
суми основного боргу по кожному
спірному акту приймання-передачі
природного газу окремо, а також 10569 грн.
96 коп. інфляційних втрат, нарахованих
на відповідні суми боргу з лютого 2013
року по липень 2014 року.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду не
приймає до уваги доводи Рівненського
державного гуманітарного університету
стосовно того, що невиконання
відповідачем своїх зобов'язань сталося
з вини ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
оскільки останнім не було відкрито в
установах уповноважених банків
поточні рахунки зі спеціальним режимом
використання для зарахування коштів,
що надходять як плата за спожитий
природний газ, як того вимагає стаття 18
Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Згідно частини 3 статті 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Ухвала від 09 жовтня 2014 року про
порушення провадження у справі №918/1439/14
та призначення дати судового засідання
на 22 жовтня 2014 року була отримана
відповідачем 13 жовтня 2014 року /а.с.57/. 22
жовтня 2014 року судом першої інстанції
було одержано клопотання РДГУ про
відкладення розгляду справи. Ухвала
від 22 жовтня 2014 року про відкладення
розгляду справи №918/1439/14 на 03 листопада
2014 року була одержана відповідачем 24
жовтня 2014 року /а.с.65/. Представник
відповідача в судові засідання суду
першої інстанції не з'являвся хоча був
належним чином повідомлений про
розгляд справи.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від 17
травня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування розділу ХІІ
Господарського прцоесуального кодексу
України" передбачено, що відповідно до
частини першої статті 101 ГПК
апеляційний суд переглядає справу за
наявними у ній і додатково поданими
доказами. Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. У вирішенні питань
щодо прийняття додаткових доказів суд
апеляційної інстанції повинен повно і
всебічно з'ясовувати причини їх
неподання з урахуванням конкретних
обставин справи і об'єктивно оцінити
поважність цих причин. У разі прийняття
додаткових доказів у постанові
апеляційної інстанції мають
зазначатися підстави такого прийняття.
Додаткові докази, подані стороною в
обґрунтування її відзиву на апеляційну
скаргу, приймаються і розглядаються
апеляційним судом без обмежень,
встановлених статтею 101 ГПК. Без
обмежень також приймаються додаткові
докази, витребувані апеляційною
інстанцією відповідно до вимог статті
38 ГПК.

Рівненський державний гуманітарний
університет у суді апеляційної
інстанції не обгрунтував неможливість
подання суду першої інстанції доказів
доданих до апеляційної скарги.

Інші доводи скаржника не заслуговують
на увагу, оскільки їм була надана
вичерпна правова оцінка судом першої
інстанції на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
статей 33, 34 ГПК України засвідчують
певні обставини і на яких ґрунтується
висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 03.11.14 р. у
справі №918/1439/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Рівненського
державного гуманітарного університету
- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 918/1439/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Філіпова Т.Л.