ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Справа № 910/8367/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Коваленка В.М., Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Акрополь-К"на
ухвалувід 10.09.2014 господарського суду
міста Києва (в частині розгляду
грошових вимог гр. Сперкача В.М. та ТОВ
"Міг-95")та постановувід 27.10.2014
Київського апеляційного
господарського суду у справі№ 910/8367/14
господарського суду міста Києвапро
банкрутствотовариства з обмеженою
відповідальністю "Акрополь-К", м.
Київрозпорядник майна Голінний А.М., м.
Черкаси кредитори1.товариство з
обмеженою відповідальністю "Міг-95", м.
Київ 2.гр. Сперкач В.М. м. Київу судовому
засіданні взяли участь представники:

гр. Сперкача В.М. ТОВ "Міг-95"Чернецька
Г.М., договір.; Тарасевич Р.В.,
довір.ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 порушено провадження у
справі №910/8367/14 про банкрутство
товариства з обмеженою
відповідальністю "Акрополь-К" (далі -
боржник, скаржник) у порядку загальних
норм Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, далі -
Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 (суддя Чеберяк П.П.) за
результатами попереднього засідання
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника та, зокрема, визнано грошові
вимоги до боржника товариства з
обмеженою відповідальністю "Міг-95"
(далі - кредитор 1) в сумі 14 846 361,87 грн. та
гр. Сперкача В.М. (далі - кредитор 2) в
сумі 1 850 000 грн. з включенням їх до
реєстру в четверту чергу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 (судді:
Пантелієнко В.О. - головуючий, Доманська
М.Л., Верховець А.А.) вказану ухвалу в
частині розгляду грошових вимог ТОВ
"Міг-95" та гр. Сперкача В.М. залишено без
змін.

Не погоджуючись із указаними судовими
рішеннями, боржник звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
в частині розгляду грошових вимог
кредиторів та постанову суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального і
процесуального права, зокрема ст. 559
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст. ст. 35, 85 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України). Щодо грошових вимог
кредитора 2 скаржник зазначає, про
припинення поруки внаслідок пропуску
кредитором 2 шестимісячного строку для
звернення до поручителя - боржника.
Щодо грошових вимог ТОВ "Міг-95", то
кредитором 1 не доведено правових
підстав для заявлення грошових вимог в
частині сум інфляційних втрат та 3%
річних.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону про
банкрутство визначено, що кредитор -
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника.

Нормами цієї ж статті передбачено, що
грошове зобов'язання - зобов'язання
боржника заплатити кредитору певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору та на
інших підставах, передбачених
цивільним законодавством України.

У силу ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Відтак, грошові вимоги кредитора до
боржника повинні бути підтверджені
відповідними доказами.

Слід зазначити, що у справі про
банкрутство господарський суд не
розглядає по суті спори стосовно
заявлених до боржника грошових вимог, а
лише встановлює наявність або
відсутність відповідного грошового
зобов'язання боржника шляхом
дослідження первинних документів
(договорів, накладних, актів тощо) та
(або) рішення юрисдикційного органу, до
компетенції якого віднесено вирішення
відповідного спору.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, грошові вимоги гр. Сперкача
В.М. до боржника ґрунтуються на
договорі фінансової поруки від 03.02.2011,
за умовами якого боржник поручився
перед кредитором 2 за виконання гр.
Рябовим С.В. зобов'язань на суму 1 850 000
грн. за договором безпроцентної позики
від 03.02.2011.

Відповідно до п.1 договору
безпроцентної позики термін
повернення гр. Рябовим
С.В. отриманої позики встановлено до
26.02.2011 включно.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого договорі поруки. У разі,
якщо такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Укладеним між боржником та кредитором 2
договором фінансової поруки не
визначено строк, після закінчення
якого порука припиняється, оскільки
умовами п. 6.2 цього договору
встановлено, що він діє до повного
припинення усіх зобов'язань боржника
за кредитним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже,
оскільки договором позики не визначено
інші умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором, строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення позичених коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку виконання основного
зобов'язання.

Отже, кредитор 2 зобов'язаний був
пред'явити вимогу до боржника -
поручителя протягом шести місяців з
дати повернення коштів за договором
позики (26.02.2011). Пропуск кредитором 2
вказаного строку має наслідком
припинення поруки в силу статті 559 ЦК
України.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
17.09.2014 у справі №6-125цс14, яка в силу ст.
11128 ГПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

Однак у даному випадку суди попередніх
інстанцій, врахувавши особливості
розгляду та визнання грошових вимог
кредиторів у справі про банкрутство,
обґрунтовано виходили з того, що
дійсність грошових вимог кредитора 2 до
боржника підтверджена заочним
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 03.06.2014 у справі № 753/21329/13-ц,
яким з боржника на користь кредитора 2
стягнуто 1 850 000 грн. боргу за договором
позики. Зазначене судове рішення
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 25.11.2014 у справі №
753/21329/13-ц, тобто набрало законної сили.

Відтак, такі вимоги кредитора 2
правомірно визнані судами попередніх
інстанцій з включенням у реєстр вимог
кредиторів до четвертої черги.

За таких обставин оскаржувані судові
рішення у частині розгляду грошових
вимог кредитора 2 підлягають залишенню
без змін, як законні та обґрунтовані.

При винесенні ухвали у частині
грошових вимог ТОВ "Міг-95", суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив
виключно з того, що грошові вимоги
цього кредитора у сумі 11 982 607,41 грн.
основного боргу, 2 085
688,22 грн. інфляційних втрат та 752 330,24 грн.
3% річних виникли на підставі договору
підряду від 12.05.2008 № 12/05/08 та
підтверджені рішенням господарського
суду м. Києва від 17.08.2012 у справі №
48/414-11/117-2012.

Проте, такі висновки судів не можна
визнати законними та обґрунтованими з
наступних підстав.

Виходячи з системного аналізу положень
чинного законодавства, заявлені у
справі про банкрутство грошові вимоги
можуть підтверджуватися або
первинними документами (угодами,
накладними, рахунками, довіреностями
на отримання матеріальних цінностей,
актами виконаних робіт тощо), що
свідчать про цивільно-правові
відносини сторін та достовірно
підтверджують заборгованість боржника
перед кредитором, або рішенням
юрисдикційного органу, до компетенції
якого віднесено вирішення такого
спору.

Однак, ні суд першої, ні суд апеляційної
інстанції при винесенні оскаржуваних
судових рішень взагалі не досліджували
наявності первинних документів, які
підтверджують існування господарських
правовідносин між боржником та
кредитором та, відповідно, наявність
заборгованості (акти виконаних робіт,
довідки про вартість робіт тощо), а
обмежились виключно посиланням на
рішення суду про стягнення з боржника
відповідної суми заборгованості перед
кредитором 1.

У той же час згідно з ч. 6 ст. 85 ГПК
України у разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Так, ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№ 48/414-11/117-2012 зупинено апеляційне
провадження у вказаній справі до
закінчення проведення судової
експертизи. Суди попередніх інстанцій
не з'ясовували, чи набрало рішення суду,
на якому ґрунтуються вимоги кредитора
1, законної сили з урахуванням положень
ст. 85 ГПК України.

При цьому сама заява кредитора не
містить розрахунку та обгрунтування
грошових вимог у частині сум
інфляційних втрат та 3% річних.

Вищевказане свідчить, що судами
допущені порушення вимог ст. ст. 47, 43 ГПК
України щодо всебічного та повного
дослідження всіх обставин справи. У
зв'язку з чим відсутні підстави
вважати, що судами дана правильна
юридична оцінка спірним
правовідносинам та зроблений такий, що
відповідає чинним нормам
матеріального права, висновок щодо
прав і обов'язків сторін.

Допущені судами порушення норм
процесуального права, що призвели до
неповного з'ясування обставин справи,
не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції в силу
встановлених меж перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноважень останнього (ст. ст. 1115, 1117
ГПК України).

У зв'язку з чим оскаржувані судові
рішення у частині розгляду грошових
вимог кредитора 1 підлягають
скасуванню з передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
встановити наявність або відсутність
спірної кредиторської заборгованості
у тому числі шляхом дослідження
первинних документів, що підтверджують
наявність кредиторської
заборгованості, та розглянути справу у
відповідній частині з дотриманням
вимог чинного законодавства.

Також колегія суддів зазначає, що
предметом апеляційного оскарження у
даному випадку були виключно грошові
вимоги кредиторів 1 та 2. У той же час суд
апеляційної інстанції в мотивувальній
частині постанови надав оцінку
правомірності розгляду судом першої
інстанції всіх заявлених до боржника
грошових вимог кредиторів. Проте
резолютивна частина постанови суду
апеляційної інстанції містить
висновки виключно щодо оскаржуваних в
апеляційному порядку грошових вимог
(тобто, грошових вимог гр. Сперкача В.М.
та ТОВ "Міг-95"). Отже, зміст
мотивувальної частини оскаржуваної
постанови суперечить її резолютивній
частині, що позбавляє інших учасників
справи про банкрутство можливості
оскаржити ухвалу суду першої інстанції
в частині розгляду грошових вимог
інших кредиторів.

У зв'язку з чим відповідне мотивування
щодо інших кредиторів, окрім
кредиторів 1 та 2, підлягає вилученню з
тексту постанови суду апеляційної
інстанції.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст. 23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом, ст. ст. 47, 43, 1115 -
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Акрополь-К" задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду
міста Києва від 10.09.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 у справі
№ 910/8367/14 в частині розгляду грошових
вимог гр. Сперкача В.М. залишити без
змін.

3. Ухвалу господарського суду
міста Києва від 10.09.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 у справі
№ 910/8367/14 в частині розгляду грошових
вимог ТОВ "Міг-95" скасувати.

4. Справу № 910/8367/14 в частині
розгляду грошових вимог ТОВ "Міг-95"
передати на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич