ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" грудня 2014 р.Справа № 916/4016/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ"

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 61 805,73 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "ВОГ
РІТЕЙЛ", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 61 805,73 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.10.2014р. позовну заяву
(вх.№4107/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі №916/4016/14
та справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про
продовження строку розгляду справи
(вх.№2-2404/14 від 24.11.2014р.) судом
задоволено, у зв'язку з чим строк
розгляду справи було продовжено до
17.12.2014р.

09.12.2014р. позивач звернувся до суду із
клопотанням про уточнення позовних
вимог (вх.№32594/14), відповідно до якого
просить суд стягнути з відповідача
61565,73 грн., де 32 296,00 грн. - заборгованість
за суборендними платежами, 25 269,73 грн. -
заборгованість з відшкодування
комунальних послуг.

Представник позивача в судове
засідання, призначене на 11.12.2014р. не
з'явився, хоча про час місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить підпис
уповноваженого представника позивача
на розписці про відкладення розгляду
справи від 24.11.2014р.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, суд
встановив:

02 січня 2014р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "ВОГ
РІТЕЙЛ" (Орендар) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Суборендар)
було укладено договір суборенди №04-Од,
згідно умов п.1.1. якого, Орендар передає,
а Суборендар приймає в тимчасове
платне користування частину майнового
комплексу АЗС, а саме: приміщення
автомийки та майно, що знаходиться в
цьому приміщенні згідно додатку №1, що
є невід'ємною частиною даного договору,
в подальшому по тексту - майно.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. Договору майно
вважається переданим Суборендарю з
моменту підписання Сторонами Акту
приймання-передачі майна. Термін
суборенди встановлюється сторонами по
31 грудня 2014р.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено,
що розмір суборендної плати за кожний
місяць користування майном узгоджений
сторонами і становить 16 000,00 грн.
(шістнадцять тисяч гривень), в тому
числі ПДВ-20%. Суборендна плата
встановлюється в національній валюті
України - гривнях та сплачується
Суборендарем щомісячно у
безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Орендаря у формі
100% переплати в термін до 10-го числа
місяця, в якому Суборендар
користуватиметься майном, згідно
інструкції "Про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті". При цьому моментом проведення
розрахунків вважається момент
надходження грошових коштів на
розрахунковий рахунок Орендаря.
Суборендна плата та інші платежі,
передбачені даним Договором
сплачуються Суборендарем на
розрахунковий рахунок Орендаря.
Сторони прийшли до взаємної згоди, що
Суборендар щомісячно в термін до 10
(десятого) числа місяця, наступного за
звітним відшкодовує Орендарю вартість
спожитих комунальних послуг (водо-,
енерго-, теплопосточання, телефонний,
факсимільний, поштовий зв'язок тощо)
пов'язаних з утриманням
суборендованого майна. Вартість
вищезазначених платежів
відшкодовується в розмірі фактичних
затрат Орендаря за цінами та тарифами,
що діють на момент їх сплати, за поданим
рахунком Орендаря.

Даний Договір припиняє свою дію у
випадку припинення, розірвання
Договору оренди №3 від
30.09.2013р.укладеного між товариством з
обмеженою відповідальністю "ВОГ
РІТЕЙЛ" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Завод "Галичина", але
у такому випадку Орендар зобов'язаний
попередити про це Суборендаря не менше
ніж за 10 (десять) календарних днів.

Актом приймання-передачі від 02.01.2014р.
позивач передав відповідачу в
суборенду, визначене у вищенаведеному
договорі майно.

Протягом січня-червня 2014р.
відповідачем систематично
порушувались умови договору суборенди
в частині здійснення оплати
суборендних платежів та в частині
відшкодування вартості спожитих
комунальних послуг, у зв'язку з чим за
відповідачем утворилась
заборгованість перед позивачем по
суборендній платі в сумі 36 296,00 грн., по
відшкодуванню комунальних послуг в
сумі 25 269,73 грн., що підтверджується
відповідною банківською випискою
вих.№114-0/09/47 від 08.12.2014р., актом
звірки-взаєморозрахунків,
виставленими рахунками, видатковими
накладними.

23.05.2014р. позивач звернувся до
відповідача з претензією, відповідно
до якої запропонував сплатити існуючу
заборгованість, однак зазначена
претензія була залишена без відповіді.

02.06.2014р. відповідач позивачу повернув
суборендоване майно за актом
приймання-передачі.

Неналежне виконання відповідачем умов
договору суборенди в частині
здійснення оплати суборендних
платежів в сумі 36 296,00 грн. та в частині
відшкодування вартості комунальних
послуг, що і стало підставою для
позивача звернутись до господарського
суду Одеської області із даним позовом
за захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Частиною 1, 3 ст.283 ГК України
передбачено, що за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
Орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

З врахуванням встановлення судом
заборгованості відповідача по
суборендній платі в розмірі 36 296,00 грн.,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
позивача про стягнення з відповідача 36
296,00 грн. заборгованості з суборендної
плати підлягає судом задоволенню в
повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 25 269,73 грн.
заборгованості по відшкодуванню
вартості комунальних послуг.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім в порушення вищезазначених
приписів закону та договору, договірні
зобов'язання щодо відшкодування
вартості комунальних послуг виконані
лише частково, внаслідок чого за
відповідачем утворилась
заборгованість, яка позивачем
зазначена в розмірі - 25 269,73 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
заборгованості з відшкодування
вартості комунальних послуг,
встановлена судом в розмірі 25 269,73 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами, наявними в
матеріалах справи, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору, а саме 1 827,00 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (65110, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ВОГ
РІТЕЙЛ" (43010, Волинська обл., м. Луцьк,
вул. Кременецька, 38, код ЄДРЮОФОП 37821544) 36
296 (тридцять шість тисяч двісті
дев'яносто шість) грн. 00 коп. -
заборгованості за суборендними
платежами, 25 269 (двадцять п'ять тисяч
двісті шістдесят дев'ять) грн. 73 коп. -
заборгованості по відшкодуванню
комунальних послуг, 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 16.12.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський

Повне рішення складено 16 грудня 2014 р.