КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.
справа№ 910/16157/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку
Р.Ю.

за участю представників: позивача -
Дожджанюк О.І., Ананійчук О.А.

відповідача-1
- Куренний С.В.

відповідача-2
- не з'явились

третьої особи
- не з'явились

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна» та
Публічного акціонерного товариства
«Донецький металопрокатний завод»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 10.09.2014 р.

у справі № 910/16157/14 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк»

до 1. Публічного акціонерного
товариства «Донецький металопрокатний
завод»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна»

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Електросталь»

про стягнення 313 967 005,28 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк» (далі - позивач)
звернулось з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Донецький
металопрокатний завод» (далі -
відповідач-1) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна» (далі -
відповідач-2) про солідарне стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Донецький металопрокатний завод» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна»
заборгованості за кредитним договором
№ 70 від 23.12.2010 р. у розмірі 26 714 237,07 дол
США, що за курсом НБУ становить 313 967 005,28
грн.

В процесі розгляду справи до участі у
справі було залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Електросталь» в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі № 910/16157/14 від 10.09.2014 р. позовні
вимоги задоволено повністю, стягнуто
солідарно з Публічного акціонерного
товариства «Донецький металопрокатний
завод» та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна»
прострочену заборгованість у розмірі 22
398 917,80 дол США, що еквівалентно 263 249 933,92
грн, строкову заборгованість зі сплати
процентів у розмірі 277 186,61 дол США, що
еквівалентно 3 257 717,96 грн, прострочену
заборгованість зі сплати процентів у
розмірі 1 817 521,50 дол США, що еквівалентно
21 360 961,23 грн, пеню за несвоечасну сплату
процентів у розмірі 102 560,03 дол США, що
еквівалентно 1 205 367,21 грн, пеню за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 1 891 119,61 дол. США, що
еквівалентно 19 875 385,48 грн, 3% річних за
прострочення повернення кредиту у
розмірі 407 781,69 дол США, що еквівалентно 4
792 575,42 грн, 3% річних за прострочення
сплати процентів у розмірі 19 149,83 дол
США, що еквівалентно 225 064,06 грн.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м Києва від 10.09.2014
р., Товариство обмеженою
відповідальністю «Авентіна» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду та
прийняти нове рішення про повну
відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м Києва від 10.09.2014
р., Публічне акціонерне товариство
«Донецький металопрокатний завод»
також подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати частково
оскаржуване рішення суду та прийняти
нове рішення про відмову в позові в
частині вимог до ПАТ «Донецький
металопрокатний завод».

Апеляційні скарги мотивовані тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
відповідач-1 посилається на те, що
договором № 2 від 07.04.2011 р. про внесення
змін до кредитного договору № 70 від
23.12.2010 р. позивачем та третьою особою
були внесені доповнення до кредитного
договору, згідно з яким на позичальника
покладено виконання нового
(непередбаченого спочатку) обов'язку з
надання позивачу певних документів у
строк до 15.04.2011 р.

Таким чином, розширення обсягу
обов'язків третьої особи, як
позичальника, за вищевказаним
кредитним договором та встановлення
додаткової підстави застосування до
третьої особи підвищеної процентної
ставки призвели до збільшення обсягу
відповідальності відповідача-1, як
поручителя. Оскільки внесення
вищевказаних змін до кредитного
договору жодним чином не погоджувалося
з відповідачем-1, як поручителем, тому
порука припинилася 07.04.2011 р. на підставі
ст. 559 ЦК України.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги, відповідач-2 посилається на те,
що ПАТ «ВТБ Банк» не було надано
належних документів, що підтверджують
факт передачі банком грошових коштів
ТОВ «Електросталь» за кредитним
договором № 70 від 23.12.2010 р., а тому
правові підстави для стягнення
заборгованості за вказаним договором
відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/16157/14, а розгляд справи
призначено на 28.10.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2014 р. було
виправлено описку, допущену в ухвалі
Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 р.,
зокрема стосовно дати розгляду справи
та призначено розгляд справи на 13.11.2014
р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014 р.
розгляд справи було відкладено до
27.11.2014 р. у зв'язку з неявкою
представників відповідача-2 та третьої
особи.

27.11.2014 р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства «Донецький
металопрокатний завод» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авентіна»
в частині нарахованих штрафних санкцій
за несвоєчасне повернення кредиту та
за несвоєчасну сплату процентів.

Розглянувши в судовому засіданні
вказане клопотання, колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ч. 8 п. 3.12 постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
приписи частини четвертої статті 22 ГПК
України не застосовуються під час
розгляду справи в судах апеляційної і
касаційної інстанції. Передбачені нею
права можуть бути використані
позивачем також під час нового
розгляду справи в першій інстанції
після скасування рішення і передачі у
встановленому порядку справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для розгляду заяви ПАТ «ВТБ
Банк» про зменшення розміру позовних
вимог під час розгляду даної справи
апеляційною інстанцією.

В засідання суду, призначене на 11.12.2014
р., представники відповідача-2 та
третьої особи втретє не з`явилися, про
час і місце розгляду скарги
повідомлялись належним чином.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначених представників
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-1, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

23.12.2010 р. між Публічним акціонерним
товариством «ВТБ Банк» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Електросталь» (далі - позичальник)
було укладено кредитний договір № 70
(далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
банк на умовах цього договору
зобов'язується надати позичальнику
кредит в сумі 30 000 000 дол США 00 центів, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути банку кредит не пізніше
22.12.2013 р., а також сплатити плату за
кредит та виконати інші зобов'язання у
повному обсязі на умовах та в строки,
визначені даним договором.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором
забезпечується, зокрема, порукою
поручителя.

На виконання умов кредитного договору
позивачем було надано ТОВ
«Електросталь» кредит на загальну суму
30 000 000,00 дол США, що підтверджується
меморіальними ордерами № 33192 від 24.12.2010
р. та № 13002 від 28.12.2010 р., а також
банківськими виписками по рахунках
обліку кредитної заборгованості.

Однак, позичальник свої зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі
не виконав, у зв'язку з чим його
заборгованість перед позивачем склала
26 714 237,07 дол США, що еквівалентно 313 967
005,28 грн.

Як передбачено ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Встановлено, що позивачем, на виконання
кредитного договору № 70 від 23.12.2010 р.,
було перераховано на рахунок ТОВ
«Електросталь» 30 000 000,00 дол США, що
підтверджується меморіальними
ордерами № 33192 від 24.12.2010 р. та № 13002 від
28.12.2010 р., а також банківськими
виписками по рахунках обліку кредитної
заборгованості.

Доказів повернення коштів
позичальником суду не надано.

Разом з тим, 23.12.2010 р. між Публічним
акціонерним товариством «ВТБ Банк» та
Відкритим акціонерним товариством
«Донецький Металопрокатний Завод»,
правонаступником якого є ПАТ
«Донецький Металопрокатний Завод»,
(далі - поручитель-1) було укладено
договір поруки № 70/Z-5 (далі - договір
поруки-1).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки-1
поручитель поручається перед банком за
виконання ТОВ «Електросталь»
зобов'язань, що виникли на підставі
кредитного договору або можуть
виникнути на підставі нього в
майбутньому.

Згідно зі ст. 1.3 договору поруки-1
сторони договору встановили, що
зобов'язання поручителя перед банком є
безумовними і для їх виконання ніяких
інших умов, крім передбачених цим
договору та кредитним договором, не
потребується.

Сторони договору визначили, що у
випадку порушення позичальником
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, поручитель і позичальник
несуть солідарну відповідальність
перед банком у повному обсязі
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, включаючи повернення
кредиту, сплату нарахованих процентів
за користування кредитом, комісій,
неустойки (пені, штрафів) та
відшкодування збитків, пов'язаних з
порушенням виконання зобов'язань
позичальником (п. 2.1 договору поруки-1).

Як передбачено п. 2.8 договору поруки-1,
вимога банку вважається отриманою
поручителем, якщо банк надіслав її
поштою, кур'єром, телефоном або вручена
особисто під розпис
поручителю/уповноваженій особі
поручителя за адресою поручителя,
вказаною в цьому договорі, або
повідомлену банком поручителю згідно з
п. 2.9 цього договору.

Так, листами-вимогами № 665/4-2 від 03.02.2014
р., №9760/1-2 від 31.12.2013 р. та № 9189-1/1-2 від
10.12.2013 р. позивач звертався до ПАТ
«Донецький металопрокатний завод» про
погашення останнім суми
заборгованості боржника за кредитним
договором.

Крім того, 28.07.2014 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та
ТОВ «Авентіна» (далі - поручитель-2) було
укладено договір поруки №70/Z-7 (далі -
договір поруки-2).

Згідно з п. 1.1 договору поруки-2
поручитель поручився перед банком за
виконання ПАТ «Донецький
Металопрокатний Завод» зобов'язань по
сплаті банку заборгованості у розмірі
313 967 005,28 грн, що є еквівалентом 26 714 237,07
дол США за курсом НБУ станом на дату
укладення цього договору, яка виникла
згідно з положеннями основного
договору та на підставі листів-вимог
кредитора до боржника № 665/4-2 від 03.02.2014
р., № 9760/1-2 від 31.12.2013 р. та № 9189-1/1-2 від
10.12.2013 р.

Поручитель відповідає перед банком за
виконання зобов'язання у тому ж
розмірі, що і боржник, з урахуванням п.
1.1 цього договору (п. 1.2 договору
поруки-2).

29.07.2014 р. ТОВ «Авентіна» було отримано
вимогу позивача про необхідність
виконання зобов'язання, передбаченого
договором поруки-2, а саме сплати на
користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості
у розмірі 26 714 237,07 дол США.

Вищевказані вимоги були залишені
відповідачами без відповіді та
задоволення, внаслідок чого, станом на
момент судового розгляду, прострочена
заборгованість останніх по поверненню
кредитних коштів склала 22 398 917,80 дол
США, що еквівалентно 263 249 933,92 грн,
строкова заборгованість зі сплати
процентів у розмірі 277 186,61 дол США, що
еквівалентно 3 257 717,96 грн, прострочена
заборгованість зі сплати процентів у
розмірі 1 817 521,50 дол США, що еквівалентно
21 360 961,23 грн, пеня за несвоечасну сплату
процентів у розмірі 102 560,03 дол США, що
еквівалентно 1 205 367,21 грн, пеня за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 1 891 119,61 дол. США, що
еквівалентно 19 875 385,48 грн, 3% річних за
прострочення повернення кредиту у
розмірі 407 781,69 дол США, що еквівалентно 4
792 575,42 грн, 3% річних за прострочення
сплати процентів у розмірі 19 149,83 дол
США, що еквівалентно 225 064,06 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, договором поруки-1 ПАТ «Донецький
Металопрокатний Завод» поручилося за
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, зокрема по
поверненню кредиту у розмірі 30 000 000,00
дол США, сплаті позивачу за
користування кредитом 10% річних, та
простроченою сумою кредиту за ставкою
та порядку, визначеному кедитним
договором.

Також, договором поруки-2 ТОВ
«Авентіна» поручилося перед позивачем
за виконання ПАТ «Донецький
Металопрокатний Завод» зобов'язань за
договором поруки-1 по сплаті позивачу
заборгованості у розмірі 313 967 005,28 грн,
що є еквівалентом 26 714 237,07 дол США.

Як передбачено ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У разі одержання вимоги кредитора
поручитель зобов'язаний повідомити про
це боржника, а в разі пред'явлення до
нього позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.
Якщо поручитель не повідомить боржника
про вимогу кредитора і сам виконає
зобов'язання, боржник має право
висунути проти вимоги поручителя всі
заперечення, які він мав проти вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 555 ЦК України).

Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Отже, при солідарному обов'язку
кредиторові надається право за своїм
розсудом вимагати виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково від усіх боржників разом або
від кожного окремо. Пред'явивши вимогу
до одного із солідарних боржників і не
одержавши задоволення, кредитор має
право пред'явити вимогу до іншого
солідарного боржника.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що оскільки існують
правові підстави для стягнення
заборгованості з боржника за кредитним
договором на користь ПАТ «ВТБ Банк», та
у зв'язку з невиконанням боржником
зобов'язань за кредитним договором,
позивач правомірно звернувся до ПАТ
«Донецький металопрокатний завод» та
ТОВ «Авентіна», як до поручителів за
договорами поруки, з вимогою погасити
утворену заборгованість.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
про солідарне стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Донецький
металопрокатний завод» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авентіна»
простроченої заборгованості у розмірі
22 398 917,80 дол США, що еквівалентно 263 249
933,92 грн, строкової заборгованості зі
сплати процентів у розмірі 277 186,61 дол
США, що еквівалентно 3 257 717,96 грн,
простроченої заборгованості зі сплати
процентів у розмірі 1 817 521,50 дол США, що
еквівалентно 21 360 961,23 грн, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання
грошового зобов'язання позивач
нарахував та просить суд солідарно
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Донецький металопрокатний
завод» та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авентіна» пеню за
несвоечасну сплату процентів у розмірі
102 560,03 дол США, що еквівалентно 1 205 367,21
грн, пеню за несвоєчасне повернення
кредиту у розмірі 1 891 119,61 дол США, що
еквівалентно 19 875 385,48 грн, 3% річних за
прострочення повернення кредиту у
розмірі 407 781,69 дол США, що еквівалентно 4
792 575,42 грн, 3% річних за прострочення
сплати процентів у розмірі 19 149,83 дол
США, що еквівалентно 225 064,06 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 7.1 кредитного договору
передбачено, що у разі прострочення
позичальником зобов'язань з погашення
заборгованості за кредитом,
позичальник сплачує банку пеню в
національній валюті за курсом НБУ на
дату нарахування в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (що діяла в період,
за який сплачується пеня) за кожний
календарний день прострочення
заборгованості за кредитом враховуючи
день погашення кредиту з розрахунку
факт/365.

У разі прострочення позичальником
зобов'язань з погашення плати за кредит
згідно умов цього договору (крім
заборгованості за кредитом),
позичальник сплачує банку пеню в
національній валюті за курсом НБУ на
дату нарахування в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (що діяла у період,
за який сплачується пеня) за кожен
календарний день прострочення
зазначених зобов'язань враховуючи день
погашення з розрахунку факт/365 (п. 7.2
кредитного договору).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 2
ст. 343 ГК України обмежують граничний
розмір пені подвійною обліковою
ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати
той розмір, який установлено законом як
граничний, тобто за прострочення
платежу за договором може бути
стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислена на підставі
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Таку ж
правову позицію підтримує і Верховний
Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом п. 1.1 договору поруки-1
поручитель поручився перед банком за
виконання ТОВ «Електросталь»
зобов'язань, що виникли на підставі
кредитного договору (в тому числі, щодо
сплати пені на підставі п.п. 7.1 та 7.2
кредитного договору), а договором
поруки-2 передбачено, що ТОВ «Авентіна»
відповідає перед банком за виконання
боржником зобов'язання за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і ПАТ
«Донецький металопрокатний завод».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що вимога позивача про
солідарне стягнення з ПАТ «Донецький
металопрокатний завод» та ТОВ
«Авентіна» пені за несвоечасну сплату
процентів у розмірі 102 560,03 дол США, що
еквівалентно 1 205 367,21 грн, пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 1 891 119,61 дол. США, що
еквівалентно 19 875 385,48 грн, 3% річних за
прострочення повернення кредиту у
розмірі 407 781,69 дол США, що еквівалентно 4
792 575,42 грн, 3% річних за прострочення
сплати процентів у розмірі 19 149,83 дол
США, що еквівалентно 225 064,06 грн, є
обґрунтованою, розмір її перевірений
судом, є арифметично вірним, відповідає
вимогам чинного законодавства та
умовам укладеного договору, а тому
підлягає задоволенню.

Стосовно доводів відповідача-1,
викладених в апеляційній скарзі, про
те, що його порука, як поручителя, за
договором поруки № 70/Z-5 від 23.12.2010 р.
припинилася, колегія заначає наступне.

Обгрунтовуючи свої доводи, відповідач-1
посилається на те, що договором № 2 від
07.04.2011 р. про внесення змін до
кредитного договору № 70 від 23.12.2010 р.
позивачем та третьою особою були
внесені доповнення до кредитного
договору, згідно з якими на
позичальника покладено виконання
нового (непередбаченого спочатку)
обов'язку з надання позивачу певних
документів у строк до 15.04.2011 р. Таким
чином, розширення обсягу обов'язків
третьої особи, як позичальника за
вищевказаним кредитним договором, та
встановлення додаткової підстави
застосування до третьої особи
підвищеної процентної ставки призвели
до збільшення обсягу відповідальності
відповідача-1, як поручителя. Оскільки
внесення вищевказаних змін до
кредитного договору жодним чином не
погоджувалося з відповідачем-1, як
поручителем, тому порука припинилася
07.04.2011 р. на підставі ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

07.04.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ
«Електросталь» було укладено договір
№ 2 про внесення змін до кредитного
договору № 70 від 23.12.2010 р., згідно з яким
було дійсно розширено обсяг обов'язків
третьої особи, як позичальника за
кредитним договором, та встановлено
додаткову підставу застосування до
третьої особи підвищеної процентної
ставки, що призвело до збільшення
обсягу відповідальності відповідача-1,
як поручителя.

Також, 07.04.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ВАТ
«Донецький металопрокатний завод»
було укладено договір № 1 про внесення
змін до договору поруки № 70/Z-5 від 23.12.2010
р., за змістом п. 1 якого передбачено, що
кредитний договір включає, зокрема:
кредитний договір № 70 від 23.12.2010 р. та
договір № 2 від 07.04.2011 р. про внесення
змін до кредитного договору № 70 від
23.12.2010 р.

Отже, підписуючи вищевказаний договір
про внесення змін до договору поруки №
70/Z-5 від 23.12.2010 р., відповідач-1 погодився
зі змінами до кредитного договору.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 05.02.2014 р. у справі № 152цс13,
згода поручителя зі змінами до
кредитного договору, які визначають
конкретні умови, порядок та обсяг
збільшення відповідальності боржника,
висловлене шляхом підписання
додаткової угоди до договору поруки не
потребує додаткової згоди поручителя
на збільшення відповідальності та не
суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Згода поручителя може бути висловлена
у будь якій формі, зокрема письмового
повідомлення, додаткової угоди, тощо.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що порука ВАТ «Донецький
металопрокатний завод» за договором
поруки № 70/Z-5 від 23.12.2010 р. не є
припиненою в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК
України, а тому відповідач-1 є
солідарним поручителем за кредитним
договором № 70 від 23.12.2010 р.

Стосовно доводів відповідача-2,
викладених в апеляційній скарзі про те,
що ПАТ «ВТБ Банк» не було надано
належних документів, що підтверджують
факт передачі банком грошових коштів
ТОВ «Електросталь» за кредитним
договором № 70 від 23.12.2010 р., колегія
зазначає, що перерахування позивачем
на рахунок ТОВ «Електросталь» 30 000 000,00
дол США на виконання вказаного
кредитного договору підтверджується
меморіальними ордерами № 33192 від 24.12.2010
р. та № 13002 від 28.12.2010 р., а також
банківськими виписками по рахунках
обліку кредитної заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги
наведеного не спростовують та
відхиляються колегією суддів як
необґрунтовані.

Що стосується застосування до даних
правовідносин норм Закону України «Про
тимчасові заходи на період проведення
антитерористичних операцій», який
набрав чинності 15.10.2014 р., колегія
зазначає наступне.

За змістом ст. 2 зазначеного Закону на
час проведення антитерористичної
операції забороняється нарахування
пені та/або штрафів на основну суму
заборгованості із зобов'язань за
кредитними договорами з 14 квітня 2014
року, зокрема, юридичним особам, що
провадять (провадили) свою
господарську діяльність на території
населених пунктів, визначених у
затвердженому Кабінетом Міністрів
України переліку, де проводилася
антитерористична операція.

Вбачається, що адреса реєстрації ТОВ
«Авентіна» знаходиться в м. Києві, ПАТ
«Донецький металопрокатний завод»
зареєстрований в м. Донецьку.

Однак, матеріалами даної справи не
містять належних доказів та не
доведено сторонами того, що
відповідачі по справі провадять
(провадили) свою господарську
діяльність на території населених
пунктів, де здійснюється
антитерористична операція.

Крім цього, зазначений Закон набрав
чинності після проголошення
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, оскільки вказаний Закон
набрав чинності після проголошення
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції, відсутні будь-які докази
проведення відповідачами
господарської діяльності на території
зони проведення антитерористичної
операції та відповідальність
відповідачів (поручителів) є
солідарною, колегія суддів вважає
необґрунтованим зменшення розміру
нарахованої позивачем пені.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
апеляційний суд вважає, що рішення
Господарського суду м. Києва від 10.09.2014
р. у справі № 910/16157/14 прийнято з повним
та всебічним дослідженням обставин,
які мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авентіна»
та Публічного акціонерного товариства
«Донецький металопрокатний завод»
задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за їх подання і розгляд
покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авентіна»
та Публічного акціонерного товариства
«Донецький металопрокатний завод»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 10.09.2014
р. у справі № 910/16157/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16157/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам
та третій особі.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Шапран

В.В. Андрієнко