номер провадження справи 34/110/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014
Справа № 908/4228/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Науменка А.О., при
секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача -
Маркова В.Є., довіреність № 1693 від 15.10.2014
р.; від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні
матеріали справи № 908/4228/14,

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (83001, м. Донецьк, вул.
Університетська, 2-а; поштова адреса:
69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років
Радянської України, 57, скорочено ПАТ
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК»);

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» (69057, м. Запоріжжя, вул.
40 років Радянської України, буд. 86,
ідентифікаційний код юридичної особи:
23879294, скорочено ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ»);

про стягнення суми,

Сутність спору:

ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК» заявлено вимоги про стягнення з
ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» заборгованості за
кредитним договором № 839/071к/07 від 18.04.2007
р. в розмірі 257094,59 грн., з яких: 3% річних в
розмірі 76117,81 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 96285 грн. (нараховані на суму
основного боргу 735000 грн.) за період: з
16.04.2011 р. по 26.09.2014 р. (включно); 3% річних в
сумі 15388,46 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 24810,82 грн. (нараховані на суму
процентів 190852,47 грн.) за період: з 20.01.2012
р. по 26.09.2014 р. (включно); 3% річних в
розмірі 8510,96 грн. та інфляційні витрати
в розмірі 18814,79 грн. (нараховані на суму
процентів 137 334,26 грн.) за період: з
03.09.2012р. по 26.09.2014р. (включно); 3% річних в
сумі 3181,62 грн. та інфляційні витрати в
розмірі 9956,05 грн. (нараховані на суму
пені 74298,91 грн.) за період: з 24.04.2013 р. по
26.09.2014 р. (включно); 3% річних в сумі 1296,52
грн. та інфляційні витрати в розмірі
2732,56 грн. (нараховані на суму пені 124207,30
грн.) за період: з 23.05.2014 р. по 26.09.2014 р.
(включно).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 22.10.2014 р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/4228/14,
присвоєно номер провадження 34/110/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
12.11.2014 р.

03.11.2014 р. до суду надійшла заява ПАТ
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
про уточнення позовних вимог, яка в
порядку ст. 22 ГПК України прийнята
судом до розгляду, як заява про
зменшення позовних вимог. 12.11.2014 р.
судом розглядались зменшені позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 839/071к/07 від 18.04.2007
р. в розмірі 255856,49 грн., з яких: 3% річних в
розмірі 76117,81 грн. та інфляційні
втрати в розмірі 96285 грн. (нараховані на
суму основного боргу 735000 грн.) за
період: з 16.04.2011 р. по 26.09.2014 р. (включно); 3%
річних в сумі 15388,46 грн. та інфляційні
втрати в розмірі 24810,82 грн. (нараховані
на суму процентів 190852,47 грн.) за період:
з 20.01.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно); 3% річних
в розмірі 8510,96 грн. та інфляційні
витрати в розмірі 18 814,79 грн. (нараховані
на суму процентів 137334,26 грн.) за період:
з 03.09.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно); 3% річних
в сумі 3 181,62 грн. та інфляційні витрати в
розмірі 9956,05 грн. (нараховані на суму
пені 74298,91 грн.) за період з 24.04.2013 р. по
26.09.2014 р. (включно); 3% річних в сумі 1296,52
грн. та інфляційні витрати в розмірі 1
494,46 грн. (нараховані на суму пені 124207,30
грн.) за період: з 21.06.2014 р. по 15.09.2014 р.
(включно).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.11.2014 р., на
підставі ст. 77 ГПК України, розгляд
справи відкладався на 28.11.2014 р.

Ухвалою суду від 28.11.2014 р. розгляд
справи відкладався на 17.12.2014 р.

17.12.2014 р. до господарського суду
Запорізької області надійшла
зустрічна позовна заява Публічного
акціонерного товариства
"ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ" до ПАТ «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про
визнання недійсним кредитного
договору № 839/071к/07 від 18.04.2007 р.,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та Відкритим
акціонерним товариством
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» з додатковими угодами
№ 1, 2, 3, 4, 5.

Розглянувши зустрічну позовну заяву та
додані до неї матеріали, суд вважає, що
у її прийнятті слід відмовити,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 60 ГПК України,
відповідач має право до початку
розгляду господарським судом справи по
суті подати до позивача зустрічний
позов для спільного розгляду з
первісним позовом. Зустрічний позов
повинен бути взаємно пов'язаний з
первісним. Подання зустрічного позову
провадиться за загальними правилами
подання позовів.

Як зазначено в абзаці 3 пункту 3.12
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" початок розгляду
справи по суті має місце з того моменту,
коли господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК.

З матеріалів справи № 908/4228/14
вбачається, що розгляд справи по суті
розпочато 12.12.2014 р., про що свідчать
протоколи судового засідання від 12.11.2014
р. та 28.11.2014 р., судом заслухано
вимоги позивача та прийнято до
розгляду заяву про зменшення позовних
вимог від 03.11.2014 р.

Отже, зустрічний позов Публічного
акціонерного товариства
"ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ", поданий до
господарського суду Запорізької
області 17.12.2014 р., поданий з порушенням
вимог ст. 60 ГПК України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3.15
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі подання
зустрічного позову після початку
розгляду справи по суті суддя
відмовляє в його прийнятті на підставі
пункту 1 частини першої статті 62 ГПК як
такого, що поданий з порушенням припису
частини першої статті 60 ГПК; при цьому
не має значення, з яких причин (поважних
чи неповажних) зустрічний позов не було
подано до початку такого розгляду. У
цьому разі відповідач не позбавлений
можливості звернутися з новим позовом
у загальному порядку. Судом прийнято
ухвалу про відмову в прийняті
зустрічної позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
виконання умов кредитного договору
№839/071к/07 від 18.04.2007 р., укладеного між
позивачем та відповідачем, ПАТ «ПУМБ»
надав ПАТ «ЕРКО + Запоріжжя» кредит в
сумі 770000,00 грн. у вигляді поновлюваної
кредитної лінії із щоденним лімітом
кредитування. За умовами кредитного
договору ПАТ «ЕРКО +ЗАПОРІЖЖЯ»
зобов'язалось повернути кредит не
пізніше 15.04.2011 р. Також відповідач
зобов'язався за користування
кредитними коштами здійснювати плату у
вигляді процентів. З боку ПАТ «ПУМБ»
договірні зобов'язання були виконані
належним чином. Позичальник (ПАТ «ЕРКО +
ЗАПОРІЖЖЯ») з 16.12.2010 р. припинив
погашення основної суми кредиту, а з
25.02.2011 р. - належне виконання прийнятих
на себе зобов'язань щодо сплати банку
відсотків за користування кредитом. У
встановлений графіком період
повернення кредиту - з 17.05.2010 р. по 15.04.2011
р. боржник свої зобов'язання за
Кредитним договором не виконав, кредит
у відповідності з умовами кредитного
договору не повернув. Враховуючи
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань, банк був вимушений
звернутися до суду для стягнення
заборгованості в примусовому порядку.
Рішеннями господарського суду
Запорізької області № 5009/4401/12 від 16.12.2013
р., № 5009/3760/12 від 15.11.2012 р., 908/1092/14 від
22.05.2014 р. було встановлено факт
наявності у відповідача
заборгованості за кредитним договором
№ 839/071к/07 від 18.04.2007 р. в розмірі 735000,00
грн. по основній сумі кредиту, а також
за процентами та пенею за відповідні
періоди. Сума нарахованих та
несплачених 3% річних та інфляційних
витрат складає суму 257094,59 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на ст. ст. 1, 4-3, 12, 13, 32, 54 - 57, 61,
64, 65, 69, 82 -84 ГПК України, ст. ст. 15, 16, 258, 525,
526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 218 ГК
України, ПАТ "ПУМБ" просить позов
задовольнити та стягнути з ПАТ «ЕРКО +
ЗАПОРІЖЖЯ» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 257094,59
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.12.2014 р. підтримала заявлені
позовні вимоги з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог.

11.11.2014 р. до канцелярії суду надійшов
відзив ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» в якому він
зазначає, що вимога позивача про
стягнення 3% річних та інфляційних
нарахувань на суму основного боргу за
період з 16.04.2011 р. по 20.10.2011 р. пред'явлена
з пропуском строку позовної давності,
тому відповідач заявляє про
застосування строків позовної
давності. Крім того, зазначив, що 3%
річних про які йде мова в ст. 625 ЦК
України нараховуються лише у тому
випадку, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором. В даному
випадку кредитним договором № 839/071к/07
від 18.04.2007 р. встановлені відсотки за
користування грошовими коштами та
остаточно він становив 31% річних. Більш
того, умова про встановлення відсотків
за користування грошовими коштами була
істотною умовою кредитного договору,
без узгодження умов якої договір би не
відбувся. Також посилається на те, що в
матеріалах справи не міститься доказів
того, що позивач зазнав якихось
збитків. У задоволенні позову просив
відмовити у повному обсязі.

Відповідач по справі, в судове
засідання 17.12.2014 р. не з'явився, надіслав
клопотання про зупинення провадження
по справі до заміни ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» його
правонаступником.

Відповідно до ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави. Господарський суд має право
зупинити провадження у справі за
клопотанням сторони, прокурора, який
бере участь в судовому процесі, або за
своєю ініціативою у випадках: 1)
призначення господарським судом
судової експертизи; 2) надсилання
господарським судом матеріалів
прокурору або органу досудового
розслідування; 3) заміни однієї з сторін
її правонаступником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 106 ЦК України
злиття, приєднання, поділ та
перетворення юридичної особи
здійснюються за рішенням його
учасників або органу юридичної особи,
уповноваженого на це установчими
документами, а у випадках, передбачених
законом, - за рішенням суду або
відповідних органів державної влади.
Законом може бути передбачено
одержання згоди відповідних органів
державної влади на припинення
юридичної особи шляхом злиття або
приєднання.

Перетворенням юридичної особи є зміна
її організаційно-правової форми. У разі
перетворення до нової юридичної особи
переходять усе майно, усі права та
обов'язки попередньої юридичної особи
(ч. 1, 2 ст. 108 ЦК України).

Клопотання ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» судом
відхилено оскільки зазначені
відповідачем обставини не впливають на
суть спору та не перешкоджають
розгляду спору по суті.

Крім того, відповідачем надіслано
клопотання про відкладення розгляду
справи, оскільки через зайнятість
представника та відсутність іншого не
може скористатися правом закріпленим
ст. 22 ГПК України.

Зазначене клопотання судом відхилено,
оскільки матеріали справи містять
достатньо доказів для вирішення
спірного питання між сторонами, до того
ж відповідач без поважних причин не
виконував вимоги суду, що були
викладені в попередніх ухвалах.
Клопотання відповідача про
відкладання розгляду
справи/перенесення судового засідання
свідчать про безпідставне затягування
вирішення судом спору між учасниками
судового процесу. Крім того, у
відповідності до ст. 69 ГПК України спір
має бути вирішено судом у строк не
більше двох місяців, який спливає 21.12.2014
р. В той же час, жодною із сторін про
його продовження не заявлено.

За клопотанням представника позивача,
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

Згідно ст. 75 ГПК України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.04.2007 р. між Закритим акціонерним
товариством «Перший Український
Міжнародний Банк» (правонаступником
якого є позивач) в особі Керуючого
філією ПУМБ в м. Запоріжжя та Відкритим
акціонерним товариством
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» (Позичальник,
правонаступником якого є відповідач)
був укладений Кредитний договір №
839/071к/07, умови якого сторонами
змінювалися та доповнювалися шляхом
укладення додаткових угод № 1 від 18.04.2007
р., № 2 від 17.04.2009 р., № 3 від 17.06.2009 р., № 4
від 15.04.2010 р., № 5 від 28.04.2010 р.

Відповідно до п. 1.1 кредитного
договору (в редакції Додаткової угоди
№ 4 від 15.04.2010 р.) відповідно до умов,
передбачених цим договором, банк
зобов'язується надати позичальнику
кредит в розмірі 770000,00 грн., а
позичальник зобов'язується прийняти
кредит, використати його за цільовим
призначенням, сплатити плату за кредит
та повернути банку кредит в повному
обсязі в порядку та у строки,
обумовлені цим договором.

Відповідно до п. 6.1 договору (в редакції
додаткової угоди № 4 від 15.04.2010 р.)
позичальник зобов'язаний повернути
кредит в повному обсязі не пізніше
15.04.2011 р., відповідно до докладно
викладеного в цьому пункті графіку.

Згідно умов п. 7.2. договору (в редакції
згідно додаткової угоди № 4 від 15.04.2010
р.), передбачено отримання банком плати
за користування кредитними коштами - у
вигляді відсотків за користування
кредитом.

Так, пунктом 7.2.1. вказаного договору
передбачено, що відсотки за
користування кредитом нараховуються
банком за ставкою у розмірі 28% річних
(із розрахунку 365 днів на рік).

За п. 7.2.2. - у випадку невиконання чи
неналежного виконання позичальником з
будь-яких підстав зобов'язання,
встановленого пп. 10.3.6.1, 10.3.6.2, 10.3.6.6, 103.6.7,
починаючи з першого дня такого
невиконання чи неналежного виконання
зазначеного зобов'язання розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом збільшується на 2% (два
проценти) річних і відсотки будуть
нараховуватись за цією збільшеною
ставкою до тієї дати, коли зазначене
зобов'язання буде виконане
позичальником належним чином.

Відсотки нараховуються щоденно на
фактичну суму і за весь час
користування кредитом (п. 7.2.4. договору).

Крім того, пунктом 7.2.6. кредитного
договору (в редакції додаткової угоди
№ 2 від 17.04.2009 р.) у випадку невиконання
чи неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов'язань,
встановлених у п.п. 10.3.6.3. та 10.3.6.4 цього
договору, починаючи з першого дня
невиконання чи неналежного виконання
позичальником зазначених зобов'язань,
розмір відсоткової ставки
збільшується на 1% річних і відсотки за
користування кредитом будуть
нараховуватись банком за цією
збільшеною ставкою до тієї дати, коли
зазначене зобов'язання буде виконано
позичальником належним чином.

Пунктом 7.2.8 кредитного договору (в
редакції додаткової угоди № 4 від 15.04.2010
р.) сторонами узгоджено, що підвищення
розміру відсоткової ставки у випадках,
передбачених у п.п. 7.2.2. та 7.2.6.
кредитного договору, відбувається
сумарно.

Договір набув чинності з моменту його
підписання та діє до моменту виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань
згідно цього договору в повному обсязі
(п.14.5. кредитного договору).

Починаючи з 16.12.2010 р. ВАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» припинив погашення
основної суми кредиту, а з 25.02.2011 р.
також припинив погашення відсотків за
користування кредитом.

Враховуючи невиконання відповідачем
своїх зобов'язань, банк був вимушений
звернутися до суду для стягнення
заборгованості в примусовому порядку.

Обставини щодо видачі кредиту, та
неповернення його відповідачем
досліджені та встановлені рішеннями
судів всіх інстанцій у справах №
5009/3760/12, № 5009/4401/12, № 908/1092/14:

1) господарським судом Запорізької
області (суддя Мірошниченко М.В.)
16.12.2013р. винесено рішення у справі №
5009/4401/12, яким у повному обсязі
задоволено зустрічний позов ПАТ «ПУМБ»
до ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
та стягнуто 735000,00 грн. основного боргу,
190 852,47 грн. процентів за період з 25.02.2011
р. по 19.01.2012 р., 18517,05 грн. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 р.
рішення господарського суду
Запорізької області від 16.12.2013 р.
залишено без змін, апеляційну скаргу
ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» - без задоволення.

2) в жовтні 2012 року банк звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом до ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» про стягнення 211633,17
грн. заборгованості за кредитним
договором № 839/071к/07 від 18.04.2007 р., в тому
числі: 137334,26 грн. - процентів за
користування кредитом за період з
21.01.2012 р. по 02.09.2012 р. (тобто за період,
який є наступним за періодом стягнення,
визначеним у справі № 5009/4401/12) та 68888,63
грн. - пені за прострочення строків
оплати кредиту та 5410,28 грн. - пені за
прострочення строків оплати процентів
за кредитом (за період: 21.01.2012 р. по 02.09.2012
р.).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 15.11.2012р. у
справі № 5009/3760/12 (суддя Давиденко І.В.)
частково задоволені позовні вимоги
банку та стягнуто з ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» суму 137334,26грн.
прострочених відсотків за кредитним
договором за період: з 21.01.2012 р. по 02.09.2012
р., 57424,32 грн. пені за прострочення
оплати кредиту та 5303,83 грн. пені за
прострочення оплати процентів. В іншій
частині позову про стягнення 11460,30грн.
пені за прострочення строків
повернення кредиту та 106,45 грн. пені за
прострочення строків сплати процентів
за кредитом - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2013 р. у
справі № 5009/3760/12 рішення
господарського суду Запорізької
області від 15.11.2012р. було скасовано в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ПАТ «ПУМБ» про стягнення 11460,30
грн. пені за прострочення строків
повернення кредиту та 106,45 грн. пені за
прострочення строків сплати процентів
за кредитом, таким чином позов -
задоволено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду
від 03.07.2013 р. постанова Донецького
апеляційного господарського суду від
23.04.2013 р. у справі № 5009/3760/12 була
залишена без змін. На виконання
постанови апеляційного суду видано
наказ, який пред'явлено до виконавчої
служби.

3) Рішенням господарського суду
Запорізької області (судді Топчій О.А.)
від 22.05.2014 р. по справі № 908/1092/14
присуджено до стягнення з ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» на користь ПАТ «ПУМБ»:
- заборгованість в сумі 350202,33 грн. за
нарахованими відсотками за
користування кредитом за період з
03.09.2012 р. по 17.03.2014 р. (тобто за період,
який є наступним за періодом стягнення,
визначеним у справі № 5009/3760/12); - 124207,30
грн. пені за період з 18.04.2013 р. по 17.03.2014
р.; 3% річних за нарахованими відсотками
за користування кредитом за період з
03.09.2012 р. по 17.03.2014 р. в сумі 350202,33 грн. в
сумі 16138,25 грн.; та 5266,51 грн. інфляційних
витрат за нарахованими та несплаченими
відсотками за користування кредитом за
період з 03.09.2012 р. по 17.03.2014 р. в сумі 350202,33
грн.

Рішення оскаржене відповідачем,
ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.06.2014 р. у
справі № 908/1092/14 апеляційна скарга
повернута заявнику без розгляду. Таким
чином рішення суду набуло законної
сили, на виконання рішення видано
наказ, який пред'явлено до виконавчої
служби.

Вказаними вище судовими рішеннями був
встановлений факт наявності у ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» заборгованості за
кредитним договором № 839/071к/07 від 18.04.2007
р. в розмірі 735000,00 грн. по основній сумі
кредиту, а також за процентами та пенею
за відповідні періоди.

Відповідно до ст.ст. 598, 599 зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

29.09.2014 р. банк направив на адресу ПАТ
«ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» вимогу вих. № 2АР-61/466
щодо сплати 3% річних та інфляційних
витрат, які нараховані на суму
основного боргу, відсотків за
користування кредитом та несплачених
сум пені за період після винесення
судових рішень (№ 5009/3760/12, 5009/4401/12,
908/1092/14), що підтверджується описом
вкладення в цінний лист з
повідомленням від 29.09.2014 р. Вимога
залишена боржником без задоволення.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

За своєю правовою природою, договір,
укладений між сторонами по даній
справі, є кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Внаслідок невиконання грошового
зобов'язання за кредитним договором,
прострочення яких було встановлено у
вищевказаних рішеннях суду, позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних та інфляційні витрати
встановлених ст. 625 ЦК України, а саме:

- на суму основного боргу 735000,00 грн.
банком за період: з 16.04.2011 р. по 26.09.2014 р.
(включно) нараховано 3% річних в розмірі
76117,81 грн. та інфляційні витрати в
розмірі 96285,00 грн.;

- на суму процентів 190852,47 грн. банком за
період: з 20.01.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно)
нараховано 3% річних в сумі 15388,46 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 24810,82 грн.;

- на суму процентів 137334,26 грн. банком за
період: з 03.09.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно)
нараховано 3% річних в розмірі 8510,96 грн.
та інфляційні витрати в розмірі 18814,79
грн.;

- на суму пені 74298,91 грн. банком за
період: з 24.04.2013 р. по 26.09.2014 р. (включно)
нараховано 3% річних в сумі 3181,62 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 9956,05 грн.;

- на суму пені 124207,30 грн. банком за
період: з 21.06.2014 р. по 15.09.2014 р. (включно)
нараховано 3% річних в сумі 1296,52 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 1494,46 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зважаючи на відсутність у зазначених
правових нормах такої підстави
припинення зобов'язання, як ухвалення
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, слід дійти висновку, що
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконане боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця
правова позиція підтверджена і судовою
практикою Верховного Суду України
(постанови Верховного Суду України від
20 грудня 2010 р. у справі N 3-57гс10, від 4
липня 2011 р. у справі N 3-65гс11, від 12.09.2011 р.
у справі N 3-73гс11, від 24.10.2011 р. у справі N
3-89гс11, від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11,
від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11).

Судом перевірено розрахунок позивача
про стягнення 3% річних, інфляційних
втрат та встановлено, що до стягнення
підлягають:

- на суму основного боргу 735000,00 грн. за
період: з 16.04.2011 р. по 26.09.2014 р. (включно) 3%
річних в розмірі 76057,40 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 96285,00 грн.
за період: травень 2011 р. - серпень 2014 р.;

- на суму процентів 190852,47 грн. за період:
з 20.01.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно) 3% річних
в сумі 15373,59 грн. та інфляційні витрати в
розмірі 24810,82 грн. за період: лютий 2012 р.
- серпень 2014 р.;

- на суму процентів 137334,26 грн. за період:
з 03.09.2012 р. по 26.09.2014 р. (включно) 3% річних
в розмірі 8507,26 грн. та інфляційні
витрати в розмірі 18809,84 грн. за період:
вересень 2012 р. по серпень 2014 р.

В частині задоволення вимог, щодо
стягнення 3% річних в сумі 3181,62 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 9956,05 грн.
нарахованих банком на суму пені 74298,91
грн. за період з 24.04.2013 р. по 26.09.2014 р.
(включно) та 3% річних в сумі 1296,52 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 1494,46 грн.
нарахованих банком на суму пені 124207,30
грн. за період з 21.06.2014 р. по 15.09.2014 р.
(включно) суд відмовляє з огляду на
наступне.

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа неустойки
зовсім інша, оскільки неустойка - це
один із видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежногс виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, пеня носить допоміжний
(акцесорний) до основного зобов'язати
характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 Закону України «Пре відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України...
До грошових зобов'язань боржника ... не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пені за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі
грошового.

Рішеннями господарського суду
Запорізької області № 5009/3760/12 від 15.11.2012
р., 908/1092/14 від 22.05.2014 р. було стягнуто
пеню, правова природа цього боргу як
штрафної санкції з прийняттям рішення
не змінилася, пеня у грошове
зобов'язання не перетворилась, а тому
відсутні підстави для застосування до
цих правовідносин положення ст. 625 ЦК
України.

Аналогічних висновків дійшов
Верховний Суд України при розгляді
справи № 905/909/13-г від18.02.2014 р.
Враховуючи, що пеня має той самий
правовий характер що і штраф, як
різновид неустойки, суд вважає, що
постанова ВСУ є обов'язковою для
застосування у спірних
правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Щодо пропуску строку позовної давності
для стягнення сум 3% ті інфляційних
витрат, нарахованих на суму основного
боргу 735000,00 грн. за період з 16.04.2011р. по
26.09.2014 р., яка заявлена у відзиві від
11.11.2014 р. відповідачем.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності у
три роки. Згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Враховуючи, що 11.12.2012 р. ПАТ «ПУМБ»
пред'явив до ПАТ «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ»
зустрічний позов про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
у справі № 5009/4401/12 (в складі
заборгованості за яким була заявлена
сума основного боргу 735000,00 грн.), строк
позовної давності перервався цією
дією, і його перебіг розпочався знову з
12.12.2012 р. Таким чином, трирічний строк
після її переривання сплине лише 11.12.2015
р.

Оскільки предметом зустрічного позову
у справі № 5009/4401/12 була лише частина
вимоги, право на яку мав позивач, цей
строк позовної давності
розповсюджується і на іншу частину
вимоги, право на яку мав тоді позивач -
тобто на вимоги про стягнення 3% річних
та інфляційних витрат, нарахованих на
суму основного боргу 735 000,00 грн. Отже,
строк позовної давності позивачем не
пропущено, заява про її застосування
судом відхиляється.

Щодо заперечень відповідача на
стягнення відсотків за користування
кредитом та 3% річних.

Проценти за кредитним договором є за
своєю правовою природою платою за
кредит, одним з видів зобов'язань, а не
відповідальністю за невиконання
грошових зобов'язань.

Норма закону, а саме ст. 1054 ЦК України (в
якій регламентована сплата процентів
за кредитним договором), знаходиться у
розділі III Кодексу «Окремі види
зобов'язань» у Підрозділі 1 «Договірні
зобов'язання» Глава 71 «Позика. Кредит.
Банківський вклад» параграф § 2.
«Кредит».

Тоді як відповідальність за
невиконання грошових зобов'язань, в т.ч.
і передбачена ст. 625 «Відповідальність
за порушення грошового зобов'язання»
стосовно сплати 3 % річних, передбачена
іншим розділом ЦК України: Розділ І,
Глава 51 «Правові наслідки порушення
зобов'язання. Відповідальність за
порушення зобов'язання».

Також, в «Узагальненні судової
практики розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009-2010 рр.) Верховного Суду України від
07.10.2010 р. вказано, що «Проценти,
сплачувані позичальником за
користування кредитом за своїм
характером є встановленою договором
платою за користування грошовими
коштами, а не неустойкою, яка є не
тільки способом забезпечення
виконання зобов'язань, а також і однією
з форм цивільно-правової
відповідальності».

Тобто, не можна ототожнювати правову
природу цих різних видів процентів,
один з яких відноситься безпосередньо
до зобов'язання, а другий - саме до
відповідальності за виконання цього
зобов'язання.

Крім того грошове зобов'язання по
Кредитному договору має дві складові
(основна сума кредиту, та плата за
кредит - проценти), яке відповідач
повинен був виконати у встановлений
Кредитним договором строк -15.04.2011р.

В даному випадку ніяких в розумінні ч. 2
ст. 625 ЦК України «інших розмірів
процентів за невиконання грошового
зобов'язання» у Кредитному договорі
між позивачем та відповідачем не
встановлено.

Відповідальність у вигляді 3% річних
застосовується банком саме за
невиконання грошового зобов'язання по
кредитному договору.

Тому твердження відповідача про
подвійне нарахування процентів за
кредитом є помилковим.

Неналежне виконання відповідачем
взятих зобов'язань щодо своєчасної
сплати відсотків за користування
кредитом підтверджується матеріалами
справи та не спростовано відповідачем.

Отже, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ЕРКО+ЗАПОРІЖЖЯ» (69057, м.
Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської
України, буд.86, ідентифікаційний код
юридичної особи 23879294) на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
(83001, м. Донецьк, вул. Університетська,
2-а; поштова адреса: 69035, м. Запоріжжя,
вул.40 Років Радянської України, буд. 57,
ідентифікаційний код юридичної особи
14282829) заборгованість за кредитним
договором від 18.04.2007 р. № 839/071к/07 в
розмірі 239843 (двісті тридцять дев'ять
тисяч вісімсот сорок три) грн. 91 коп, з
яких: 3% річних в розмірі 76057,40 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 96285,00 грн.
(нараховані на суму основного боргу
735000,00 грн.) за період з 16.04.2011 р. по 26.09.2014
р. (включно); 3% річних в сумі 15373,59 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 24810,82 грн.
(нараховані на суму процентів 190852,47
грн.) за період з 20.01.2012 р. по 26.09.2014р.
(включно); 3% річних в розмірі 8507,26 грн. та
інфляційні витрати в розмірі 18809,84 грн.
(нараховані на суму процентів 137334,26
грн.) за період з 03.09.2012 р. по 26.09.2014 р.
(включно), 4796 (чотири тисячі сімсот
дев'яносто шість) грн. 88 коп. судового
збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя
А.О. Науменко