ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 922/4622/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автомагістраль", м.
Миколаїв до Дочірнього підприємства
"Харківський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", м. Харків про про
стягнення 22897816,26 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Маклашевська А.О..
довіреність № 151114/1 від 15.11.2014 року;

відповідача - Атаманіченко Н.Є.,
довіреність № 1652 від 05.12.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автомагістраль"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Дочірнього підприємства
"Харківський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" про стягнення коштів у
розмірі 22897816,26 грн., з яких: 19967511 грн.
основного боргу, 1677818,00 грн. пені, 218274,99
грн. 3% річних, 1034212,00 грн. інфляційних
втрат. Позовні вимоги позивач
обгрунтовує неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань щодо оплати
вартості виконаних робіт відповідно до
Договору підряду № 05-АМ-01. Судові
витрати позивач також просить покласти
на відповідача.

08 грудня 2014 року від відповідача до
канцелярії суду надійшов відзив на
позов за вх. № 43751 із запереченнями,
який долучений судом до матеріалів
справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 09 грудня 2014 року підтримує
позовні в повному обсязі та просить суд
задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечує, з
підстав викладених у відзиві на позов,
а саме, відповідач вважає, що його вина
щодо неповної оплати наданих послуг
відсутня, оскільки ним не було отримано
державного фінансування від замовника
для розрахунку з позивачем, що було
передбачено п. 5.1. Договору підряду №
05-АМ-01 від 24.05.2012 року.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та документами
у відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України..

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, заслухавши
представників сторін, суд встановив
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автомагістраль»
(далі - позивач) та Дочірнім
підприємством «Харківській
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (далі-відповідач), був
укладений договір підряду № 05-АМ-01року
(далі - Договір) по виконанню робіт по
поточному ремонту автомобільної
дороги Київ-Харків-Довжанський на
дільниці км 395-064 км 461-076 у Харківській
області. Замовником по даному об'єкту
виступає Служба автомобільних доріг в
Харківській області.

Відповідно до п.2.2. Договору позивач
зобов'язався в межах договірної ціни,
виконувати на свій ризик власними
силами і засобами всі передбачені цим
Договором роботи і передати їх в
обумовлені строки відповідачу, усувати
власними силами і засобами на протязі
гарантійного строку недоробки/дефекти,
що зумовлені неякісним виконанням
робіт, в той час як згідно з п.2.3.
Договору - відповідач зобов'язався
прийняти вищевказані роботи та
оплатити їх.

Відповідно до п.3.1. Договору договірна
ціна робіт, що підлягають виконанню по
цьому Договору є динамічною
визначається з урахуванням податку на
додану вартість відповідно з ДБН
Д.1.1-1-2000 і складає 125000000,00 грн. з
урахування ПДВ.

Пунктом 20.1. Договору (в редакції
Додаткової угоди № 4 від 29.12.2013 року)
зазначено, що цей договір набирає
чинності з дати підписання його
сторонами і діє до 31.12.2014 року, а у
частині розрахунків - до повного
виконання сторонами обов'язків по
цьому Договору.

За результатами виконаних позивачем
робіт у 2012-2013 роках між сторонами були
підписані:

- 27 червня 2012 року - Довідка про вартість
виконаних робіт/та витрат/ за червень
2012 року (форма №КБ - 3) та Акт приймання
виконаних будівельних робіт за червень
2012 року (форм КБ2) - на суму 14615539,00 грн.

- 17 вересня 2012 року - Довідка про
вартість виконаних будівельних
робіт/та витрат/ за вересень 2012 року
(форма № КБ-3) та Акт приймання
виконаних будівельних робіт за
вересень 2012 року (форма КБ2) - на суму
1959343,00 грн.

- 18 квітня 2013 року - Довідка про вартість
виконаних будівельних робіт/витрат/ за
квітень 2013 року (форма № КБ-3) та Акт
приймання виконаних будівельних робіт
за квітень 2013 року (форма № КБ2) - на суму
16505815,00 грн.

Вищевказані довідки та Акти
відповідачем були підписані без жодних
зауважень чи заперечень.

Одже, позивачем були виконані роботи
визначені вищевказаним Договором,
належним чином.

Умовами п.п. 5.1. Договору встановлено, що
розрахунки за виконані роботи
проводяться щомісячно на підставі
проміжних актів виконаних робіт за
звітний місяць - «Актів приймання
виконаних підрядних робіт» (форма КБ-2в)
та «Довідки про вартість виконаних
підрядних робіт» (форма №КБ-3) згідно п.2
сумісного наказу Держкомстату та
Держбуду від 21.06.02 року №237/5, не пізніше
10 робочих днів з моменту їх підписання,
але в будь-якому випадку - після
отримання грошових коштів від
Замовника.

Крім того, в пункті 5.3 зазначеного
Договору вказано, що фінансування
робіт за цим Договором здійснюється
Генпідрядником за рахунок бюджетних
коштів, отриманих від Замовника.

Замовником за цим Договором є Служба
автомобільних доріг у Харківській
області.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем оплата виконаних робіт в
повному обсязі не проведена, внаслідок
чого у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у розмірі
19967511,27 грн.

31 грудня 2013 року між сторонами був
підписаний Акт взаємних розрахунків
станом на 31.12.2013 року за договором №
05-АМ-01 від 24.05.2012 року, відповідно до
якого відповідач визнає борг у розмірі
20215431,40 грн.

12 вересня 2014 року позивач отримав від
Служби автомобільних доріг в
Харківській області лист № 1624/03, в
якому йдеться про те, що погашення
заборгованості за виконані обсяги
робіт по поточному ремонту
автомобільної дороги
Київ-Харків-Довжанський на дільниці км
395+064 км 472+218, км 516+200-км 646+200 в сумі 100614336,00
грн. включені для оплати до переліку
об'єктів Постанови кабінету міністрів
України № 168 від 04.06.2014 року.

03 жовтня 2014 року позивач надіслав на
адресу відповідача вимогу №03102014/юр.1
щодо сплати заборгованості у розмірі
19967511,27 грн., яка була отримана
відповідачем 06.10.2014 року.

06 жовтня 2014 року відповідач надав
позивачу лист- відповідь за № 1387, в
якому останній вказує, що розрахунки
будуть проводитись після вирішення
суперечних питань з ДФІ у Харківській
області.

На підставі вказаного, оскільки борг
відповідачем за надані послуги у
розмірі 19967511,27 грн. сплачений так і не
був, позивач був змушений звернутись з
позовом до суду про стягнення суми
заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію вказаній
вимозі, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України,
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в ст. 193 Господарського кодексу
України, яка регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст.
610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду є оплатним, а тому
обов'язок підрядника виконати певну
роботу обумовлює обов'язок замовника
цю роботу прийняти та оплатити.

Статтею 511 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання не може
створювати обов'язку для третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 838 Цивільного
кодексу України генеральний підрядник
відповідає перед субпідрядником за
невиконання або неналежне виконання
замовником своїх обов'язків за
договором підряду, а перед замовником -
за порушення субпідрядником свого
обов'язку. Замовник і субпідрядник не
мають права пред'являти один одному
вимоги, пов'язані з порушенням
договорів, укладених кожним з них з
генеральним підрядником, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважається обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Суд відзначає, що встановлення
спірними пунктами договору залежності
виконання генпідрядником зобов'язання
щодо оплати вартості виконаних робіт
від наявності надходження коштів від
Служби автомобільних доріг у
Харківській області (як замовника)
суперечить приписам ст. 617 Цивільного
кодексу України, виходячи зі змісту
якої випадкові обставини недодержання
своїх обов'язків контрагентом боржника
(в даному випадку - Служби
автомобільних доріг у Харківській
області) чи відсутність у боржника
необхідних коштів не звільняють
боржника від відповідальності за
порушення зобов'язання.

В постанові Верховного Суду України
від 15.05.2012 року у справі № 11/446 вказано,
що відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність замовника і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

Обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст. 111-16 цього кодексу.

Статтею 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Суд враховує, що наявні в матеріалах
справи вищезазначені Акти виконаних
робіт відповідачем підписані без
зауважень, що свідчить про прийняття
останнім виконаних позивачем робіт без
претензій щодо їх якості, об'ємів і
вартості, та виникнення обов'язку у
відповідача щодо їх оплати.

Отже, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачем були виконані, а
відповідачем прийняті роботи всього на
суму 19967511,27грн., про що свідчать
зазначені вище Акти приймання
виконаних будівельних робіт, підписані
обома сторонами без зауважень та
претензій. Проте відповідач не
здійснив оплати за прийняті роботи,
хоча строк виконання обов'язку оплати
вже настав.

При цьому, суд враховує, що положення
пункту 5.1 спірного Договору, яким
передбачена оплата виконаних робіт не
пізніше 10 робочих днів після
підписання актів виконаних робіт за
звітний місяць, але в будь-якому
випадку після отримання коштів від
замовника не звільняє відповідача від
обов'язку щодо оплати прийнятих робіт,
оскільки спірні правовідносини між
сторонами склалися на підставі
Договору підряду № 05-АМ-01 від 24.05.2012
року, а отже, обов'язок відповідача
оплатити виконану роботу витікає із
Закону та спірного Договору і не може
ставитися в залежність від виконання
певних дій третьою особою (така ж
позиція підтримується Вищим
господарським судом України в
постанові від 26.10.2010 року у справі
№31/171).

На підставі вказаного, вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
основного боргу по оплаті виконаних
позивачем робіт у розмірі 19967511,27 грн.
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачем доказів на підтвердження
зворотнього суду не надано.

Розглядаючи вимогу позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
1677818,00 грн., суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено
порядок застосування штрафних санкцій
та обмеження щодо періоду їх
нарахування. Також цією ж статтею
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Так, п.18.3. Договору передбачено, що у
випадку порушення сторонами
договірних зобов'язань сторони
сплачують пеню у розмірі 0,5 % від
вартості невиконаних обов'язків, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла на момент порушення
зобов'язань за письмовою вимогою
потерпілої сторони.

У зв'язку з тим, що позивач не має
інформації стосовно дати здійснення
розрахунків Службою автомобільних
доріг в Харківській області з ДП
"Харківський облавтодор", позивач
нарахування господарських санкцій
розпочинає з дня прийняття постанови
кабінету міністрів України про
фінансування, вищевказаного об'єкту
будівництва, № 168-04.06.2014 року.

Перерахувавши суми пені заявлені до
стягнення, судом встановлено, що сума
пені у розмірі 1677818,00 грн. правомірно
нарахована та підлягає стягненню з
відповідача.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 1034212,00грн. та 3% річних у
розмірі 218274,99 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Отже передбачене законом
право кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням процентів за користування
чужими грошовими коштами є способом
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок інфляційних
втрат та 3% річних позивачем визначений
вірно, згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат у сумі
1034212,00 грн. та 3% річних у сумі 218274,99 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 218 Господарського кодексу України,
ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611, 617, 625, 837,838 ЦК
України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75,
ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Харківській облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (61202, м. Харків,
вул.Ахсарова,2, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомагістраль»
(54001, м. Миколаїв, вул. Карла Лібкнехта,
буд. 7, ) суму основного
боргу в розмірі 19967511,27 грн., 1034212,00 грн.
інфляційних втрат, 218274,99 грн. 3% річних,
1677818,00 грн. пені, 73080,00грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4622/14