КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Справа№ 910/6506/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Швець М.П., довіреність
№б/н від 12.05.2014;

від відповідача - Шевченко Т.Л.,
довіреність № б/н від 17.02.2014;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кімет-Плюс" на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/6506/14
(колегія суддів у складі: Котков О.В. -
головуючий суддя, судді: Бондаренко
Г.П., Мандриченко О.В.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кімет-Плюс" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Стиль-Блюз" про
визнання договору безвідсоткової
фінансової допомоги і додаткової угоди
до нього недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кімет-Плюс"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стиль-Блюз" про визнання недійсним з
моменту його укладання Договору
безвідсоткової фінансової допомоги №
1/12 від 20.12.2007р. з додатковою угодою до
нього від 24.12.2007р., у зв'язку з його
удаваністю, та застосування наслідків,
що передбачені до удаваних правочинів,
а саме: застосувати до правовідносин
сторін правила правочину, який сторони
насправді вчинили, а саме правила, що
встановлені главою 77 Цивільного
кодексу України, та регулюють
правовідносини за договором про
спільну діяльність, яким за своєю
правовою природою є Договір №7/7
дольової участі в будівництві
житлового комплексу з вбудованими
приміщеннями соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р.; вважати
грошові кошти у розмірі 5 510 590,25 грн.,
сплачених ТОВ "Стиль-Блюз" на користь
ТОВ "Кімет-Плюс" по Договору
безвідсоткової фінансової допомоги
№1/12 від 20.12.2007р. з додатковою угодою до
нього від 24.12.2007р. такими, що сплачені по
Договору №7/7 дольової участі в
будівництві житлового комплексу з
вбудованими приміщеннями соціального
призначення, прибудованими
приміщеннями кіноконцертного залу та
підземним паркінгом на земельній
ділянці, яка розташована за адресою: м.
Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р.

Згодом, позивачем подано до суду заяву
про зміну предмету позову, за якою він
просив:

- визнати Договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р. з
додатковою угодою до нього від 24.12.2007р.
удаваним правочином та встановити, що
між сторонами було укладено додаткову
угоду до Договору №7/7 дольової участі в
будівництві житлового комплексу з
вбудованими приміщеннями соціального
призначення, прибудованими
приміщеннями кіноконцертного залу та
підземним паркінгом на земельній
ділянці, яка розташована за адресою: м.
Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р,
щодо встановлення сум, строків та
порядку фінансування ТОВ "Стиль-Блюз"
пайової участі на створення соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста;

- визнати грошові кошти в сумі 5 510 590,25
грн., сплачені ТОВ "Стиль-Блюз" на
користь ТОВ "Кімет-Плюс" за Договором
безвідсоткової фінансової допомоги
№1/12 від 20.12.2007р., внеском ТОВ
"Стиль-Блюз" до дольової діяльності
сторін з будівництва житлового
комплексу з вбудованими приміщеннями
соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6;

- визнати Договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р.,
укладений між ТОВ "Кімет-Плюс" та ТОВ
"Стиль-Блюз" недійсним частково у
частині встановлення строку
повернення коштів, що містяться у
наступних пунктах:

п. 1.2 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язується
повернути фінансову допомогу у
встановлені договором строки",

п. 2.1 "ТОВ "Стиль-Блюз" надає ТОВ
"Кімет-Плюс" безвідсоткову фінансову
допомогу на строк з 25.01.2008 по 25.12.2010. Цей
строк може бути продовжений за
домовленістю сторін" - в частині
встановлення строку надання допомоги
по 25.12.2010,

п. 2.3 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язане
повернути безвідсоткову фінансову
допомогу до 26.12.2010 шляхом перерахування
в безготівковій формі відповідних
грошових коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ "Стиль-Блюз" або провести
розрахунки іншим, не забороненим
чинним законодавством шляхом".

Місцевий господарський суд,
розглянувши дану заяву, дійшов
висновку про те, що за нею відбувається
одночасна зміна, як предмета, так і
підстав позову, а тому вона не може бути
прийнята до розгляду.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції розглянуто позов за
первісними вимогами.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі №
910/6506/14 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

При ухваленні рішення по даній справі,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для визнання
зазначеного договору недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/6506/14
скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції необґрунтовано
не прийнято до розгляду заяву про зміну
предмету позову, оскільки, як вважає
апелянт, одночасної зміни як предмета,
так і підстав позову не було.

Крім цього, апелянт зазначає, що
підтвердженням удаваності
оскаржуваного договору є повне
співпадання сум, порядку і строків
оплати за договором № 1166 та договором
№1/12.

Також, апелянт посилається на те, що
відповідач був обізнаний про намір
позивача спрямувати кошти фінансової
допомоги на оплату пайової участі.

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 16.12.2014
надав пояснення, якими підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення вимог апеляційної
скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Позивачем, при зверненні до суду першої
інстанції, було заявлено вимоги про
визнання недійсним з моменту його
укладання Договору безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р. з
додатковою угодою до нього від 24.12.2007р.,
у зв'язку з його удаваністю, та
застосування наслідків, що передбачені
до удаваних правочинів, а саме:

- застосувати до правовідносин
сторін правила правочину, який сторони
насправді вчинили, а саме правила, що
встановлені главою 77 Цивільного
кодексу України, та регулюють
правовідносини за договором про
спільну діяльність, яким за своєю
правовою природою є Договір №7/7
дольової участі в будівництві
житлового комплексу з вбудованими
приміщеннями соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р.;

- вважати грошові кошти у розмірі 5 510
590,25 грн. сплачених ТОВ "Стиль-Блюз" на
користь ТОВ "Кімет-Плюс" по Договору
безвідсоткової фінансової допомоги
№1/12 від 20.12.2007р., з додатковою угодою до
нього від 24.12.2007р. такими, що сплачені по
Договору №7/7 дольової участі в
будівництві житлового комплексу з
вбудованими приміщеннями соціального
призначення, прибудованими
приміщеннями кіноконцертного залу та
підземним паркінгом на земельній
ділянці, яка розташована за адресою: м.
Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р.

Згодом, позивачем подано до суду заяву
про зміну предмету позову, за якою він
просив:

- визнати Договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р. з
додатковою угодою до нього від 24.12.2007р.
удаваним правочином та встановити, що
між сторонами було укладено додаткову
угоду до Договору №7/7 дольової участі в
будівництві житлового комплексу з
вбудованими приміщеннями соціального
призначення, прибудованими
приміщеннями кіноконцертного залу та
підземним паркінгом на земельній
ділянці, яка розташована за адресою: м.
Київ, вул. Картвелішвілі, 6 від 13.04.2005р,
щодо встановлення сум, строків та
порядку фінансування ТОВ "Стиль-Блюз"
пайової участі на створення соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста;

- визнати грошові кошти в сумі 5 510 590,25
грн., сплачені ТОВ "Стиль-Блюз" на
користь ТОВ "Кімет-Плюс" за Договором
безвідсоткової фінансової допомоги
№1/12 від 20.12.2007р., внеском ТОВ
"Стиль-Блюз" до дольової діяльності
сторін з будівництва житлового
комплексу з вбудованими приміщеннями
соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6;

- визнати Договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р.,
укладений між ТОВ "Кімет-Плюс" та ТОВ
"Стиль-Блюз" недійсним частково у
частині встановлення строку
повернення коштів, що містяться у
наступних пунктах:

п. 1.2 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язується
повернути фінансову допомогу у
встановлені договором строки",

п. 2.1 "ТОВ "Стиль-Блюз" надає ТОВ
"Кімет-Плюс" безвідсоткову фінансову
допомогу на строк з 25.01.2008 по 25.12.2010. Цей
строк може бути продовжений за
домовленістю сторін" - в частині
встановлення строку надання допомоги
по 25.12.2010,

п. 2.3 "ТОВ "Кімет-Плюс" зобов'язане
повернути безвідсоткову фінансову
допомогу до 26.12.2010 шляхом перерахування
в безготівковій формі відповідних
грошових коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ "Стиль-Блюз" або провести
розрахунки іншим, не забороненим
чинним законодавством шляхом".

Місцевий господарський суд,
розглянувши дану заяву, дійшов
висновку про те, що вона стосується
одночасної зміни, як предмета, так і
підстав позову, а тому не може бути
прийнята до розгляду.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції розглянуто позов за
первісними вимогами.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Згідно п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача.

Первісно позивачем було заявлено
вимогу про визнання недійсним
Договору безвідсоткової фінансової
допомоги № 1/12 від 20.12.2007р. з додатковою
угодою до нього від 24.12.2007р., у зв'язку з
його удаваністю, та застосування
наслідків недійсності правочину, а
саме правил правочину, який сторони
насправді вчинили, тобто правил,
встановлених главою 77 Цивільного
кодексу України, які регулюють
правовідносини за договором про
спільну діяльність, яким за своєю
правовою природою є Договір №7/7
дольової участі, а також позивач просив
вважати грошові кошти у розмірі 5 510 590,25
грн. такими, що сплачені по Договору
№7/7.

Заявою про зміну предмету позову,
позивачем зазначені вимоги були дещо
змінені.

Так, позивач просив визнати Договір
безвідсоткової фінансової допомоги №
1/12 від 20.12.2007р. з додатковою угодою до
нього від 24.12.2007р. удаваним правочином
та встановити, що між сторонами було
укладено додаткову угоду до Договору
№7/7 щодо встановлення сум, строків та
порядку фінансування ТОВ "Стиль-Блюз"
пайової участі на створення соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста; визнати грошові
кошти в сумі 5 510 590,25 грн., сплачені ТОВ
"Стиль-Блюз" на користь ТОВ "Кімет-Плюс"
за Договором безвідсоткової
фінансової допомоги №1/12 від 20.12.2007р.,
внеском ТОВ "Стиль-Блюз" до дольової
діяльності сторін з будівництва
житлового комплексу, а також визнати
Договір безвідсоткової фінансової
допомоги № 1/12 від 20.12.2007р. недійсним
частково у частині встановлення строку
повернення коштів, що містяться у п .п.
1.2, 2.1 та 2.3.

Отже, як вбачається із зазначених
вимог, позивачем було змінено предмет
позову лише в частині вимоги про
визнання недійсними пунктів Договору
безвідсоткової фінансової допомоги №
1/12 від 20.12.2007р. (замість вимоги визнання
договору недійсним в цілому позивач
просить визнати його недійсним в
частині).

За рештою вимог позивачем змінено лише
їх формулювання, не зачіпляючи при
цьому суті самих вимог.

Обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги (підстави позову)
залишились незмінними.

Так, позивач в обох випадках посилався
на те, що Договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12 від 20.12.2007р.
укладено задля виконання зобов'язань
відповідача за Договором №7/7 дольової
участі (тобто є удаваним правочином), а
кошти сплачені відповідачем позивачу
за оскаржуваним договором є внеском
відповідача у дольову діяльність за
Договором №7/7.

Фактичні обставини (підстави позову) за
заявою про зміну предмету позову є тими
ж, що і за позовною заявою.

За наведених обставин, позивачем не
було змінено одночасно підстави та
предмет позову.

Отже, підстав для неприйняття заяви
позивача про зміну предмету позову у
суду першої інстанції не було.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про прийняття заяви
позивача про зміну предмету позову до
розгляду.

Таким чином, справа розглядається
судом за вимогами позивача,
викладеними в заяві про зміну предмету
позову.

Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог, з огляду на
наступне.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Кімет-Плюс"
(Сторона-1) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Стиль-Блюз"
(Сторона-2) 13.04.2005 укладено договір № 7/7
дольової участі в будівництві
житлового комплексу з вбудованими
приміщеннями соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6.

Предметом договору є правовідносини з
дольової діяльності сторін по
будівництву житлового комплексу з
вбудованими приміщеннями соціального
призначення, прибудованими
приміщеннями кіноконцертного залу та
підземним паркінгом на земельній
ділянці, яка розташована за адресою: м.
Київ, вул. Картвелішвілі, 6 у
Святошинському районі м. Києва, на
умовах визначених договором (п. 1.1
договору).

Також, між цими ж сторонами 20.12.2007
укладено договір безвідсоткової
фінансової допомоги № 1/12, за умовами
якого (п. п. 1.1., 1.2) ТОВ "Стиль-Блюз"
зобов'язалося надати ТОВ "Кімет-плюс"
безвідсоткову фінансову допомогу на
умовах повернення в сумі 4 823 860,00 грн., а
ТОВ "Кімет-плюс" зобов'язалося
повернути фінансову допомогу у
встановлені договором строки.

Відповідно до п. 2.2 ТОВ "Стиль-Блюз"
надає ТОВ "Кімет-плюс" безвідсоткову
фінансову допомогу на строк з 25.01.2008 по
25.12.2010.

Жодних умов щодо цільового призначення
коштів фінансової допомоги, а також
відповідальності у разі нецільового
використання коштів, зазначений
договір не містить.

До даного договору 24.12.2007 було укладено
додаткову угоду, якою, зокрема,
передбачено порядок перерахування
коштів ТОВ "Кімет-плюс".

На виконання умов договору
відповідачем перераховано позивачу
грошові кошти в сумі 5 510 590,25 грн., що
підтверджується банківськими
виписками за період з 25.03.2008р. по 24.07.2008р.
(т.1, а.с. 36-41).

Згодом, а саме 24.12.2007 року між позивачем,
як Забудовником, та Головним
управлінням економіки та інвестицій
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації), як
Головним управлінням, було укладено
договір пайової участі у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва № 1166,
згідно п. 1.1. якого його предметом є
сплата Забудовником пайової участі
(внесків) на створення соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва, у зв'язку з будівництвом
житлового комплексу (загальна площа
квартир 19 160,60 кв.м.) з вбудованими
приміщеннями (площа магазинів - 150,78
кв.м.) соціального призначення,
побутовими приміщеннями (в тому числі:
будинок побуту - 1 022,11 кв.м., перукарня -
58,49 кв.м.), кіноконцертного залу площею 2
660,71 кв.м., підземним паркінгом площею 3
437,00 кв.м. та відкритою автостоянкою
площею 504,00 кв.м. на вул. Картвелішвілі, 6
у Святошинському районі м. Києва.

Позивач, вважаючи, що Договір
безвідсоткової фінансової допомоги №
1/12 від 20.12.2007р. укладено задля виконання
зобов'язань відповідача за Договором
№7/7 дольової участі (тобто є удаваним
правочином), а кошти сплачені
відповідачем позивачу за оскаржуваним
договором є внеском відповідача у
дольову діяльність за Договором №7/7,
звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу, господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України передбачають такий спосіб
захисту порушеного права як визнання
недійсним правочину (господарської
угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом. Такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання
яких є необхідним для дійсності
правочину, є вичерпним.

Згідно зі ст. 235 Цивільного кодексу
України удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Відповідно до Узагальнення Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 24.11.2008 при
укладенні удаваного правочину до
відносин його учасників
застосовуються правила щодо правочину,
який сторони мали на увазі (який
сторони приховали). Суб'єкт, який
вимагає визнання правочину недійсним,
як

укладеного з метою приховати інший
правочин, повинен довести, що правочин
укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті,
які передбачені правочином. При
цьому, позивач повинен вказати, який
інший правочин приховується з
допомогою укладеного правочину.

Ознакою удаваного правочинів є те, що
розбіжність між волею та її
зовнішнім виявом стає наслідком
навмисних дій його учасників, які
мають за мету одержання певної користі
усіма або принаймні одним із них.

За удаваним правочином настають інші
права та обов'язки, ніж ті, що
передбачені правочином. За удаваним
правочином обидві сторони свідомо,
з певною метою, документально
оформлюють правочин, але насправді
між ними встановлюються інші
правовідносини.

Позивачем, не наведено наявності
навмисних дій обох сторін стосовно
того, що оскаржуваний договір укладено
з метою приховання іншого.

Доводи апелянта про те, що
підтвердженням удаваності
оскаржуваного договору є повне
співпадання сум, порядку і строків
оплати за договором № 1166 та
договором №1/12, не впливають на
обставини відповідності оскаржуваного
договору законодавству та не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним.

Крім цього, відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (частина 1
статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України
зміст договору (як дво- або
багатостороннього правочину)
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Так, укладаючи оскаржуваний договір
сторони передбачили всі його істотні
умови, в тому числі, предмет договору,
ціну, строк та порядок надання і
повернення безвідсоткової фінансової
допомоги, і співпадання сум та строків
з іншим договором не свідчить про
удаваність оскаржуваного правочину.

Стосовно обізнаності відповідача про
те, що позивач має намір спрямувати
кошти фінансової допомоги на оплату
пайової участі, слід зазначити, що
наведене і не заперечується
відповідачем, проте жодних умов щодо
цільового призначення коштів
фінансової допомоги, а також
відповідальності у разі їх нецільового
використання позивачем, зазначений
договір не містить.

Таким чином, відповідач не був
позбавлений права використати кошти
фінансової допомоги на власний розсуд.

Сплата цих коштів, як пайового внеску
не свідчить про удаваність договору
№1/12.

По договору № 1166 пайової участі у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва саме позивач має грошове
зобов'язання по сплаті коштів до
бюджету.

Жоден з трьох договорів не передбачає,
що для виконання позивачем своїх
зобов'язань по договору № 1166 по сплаті
коштів на відновлення інфраструктури,
ці кошти йому має перерахувати
відповідач.

Положення п. 3.3.1.12 договору №7/7
дольової участі, на який посилається
апелянт, не передбачають наведеної
схеми оплати.

Так, позивач не позбавлений був права
вимагати від відповідача виконання ним
зобов'язань, передбачених п. 3.3.1.12
договору №7/7.

Отже, вимоги про визнання Договору
безвідсоткової фінансової допомоги №
1/12 від 20.12.2007р. з додатковою угодою до
нього від 24.12.2007р. удаваним правочином
та про визнання недійсними п. п. 1.2, 2.1 та
2.3 цього договору не підлягають
задоволенню, з наведених вище підстав.

Крім цього, оскільки, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
зазначених позовних вимог, вимога
позивача про визнання грошових коштів
в сумі 5 510 590,25 грн., сплачених ТОВ
"Стиль-Блюз" на користь ТОВ "Кімет-Плюс"
за Договором безвідсоткової
фінансової допомоги №1/12 від 20.12.2007р.,
внеском ТОВ "Стиль-Блюз" до дольової
діяльності сторін з будівництва
житлового комплексу з вбудованими
приміщеннями соціального призначення,
прибудованими приміщеннями
кіноконцертного залу та підземним
паркінгом на земельній ділянці, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Картвелішвілі, 6, також не підлягає
задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кімет-Плюс" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/6506/14- без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/6506/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко