Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24581/14 10.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «НК СЕРВІС»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЯППІ ТРЕЙДИНГ»

про стягнення 5 967,52 грн.

Суддя Якименко
М.М.

Представники сторін:

від позивача: Лева С.В. - довіреність №
01/10/14 від 01.10.2014 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "НК СЕРВІС"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЯППІ
ТРЕЙДИНГ" про стягнення 5 967,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості
отриманого товару згідно умов Договору
поставки №01-458.14 від 06.02.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 4 972,93 грн. -
основного боргу, 994,58 грн. - штрафу, 1 827,00
грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 11.11.2014 року порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
26.11.2014 року.

В судове засідання, призначене на 26.11.2014
року представник позивача з'явився,
вимоги ухвали суду про порушення
провадження у справі не виконав.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, хоча день та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача у судове
засідання перешкоджає вирішенню спору
по суті, суд вважав за доцільне
відкласти розгляд справи на 10.12.2014 року.

В судове засідання 10.12.2014 року
представник відповідача повторно не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Ухвали суду, позовна заява надсилались
відповідачу на особі на всі відомі
адреси, в тому числі на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою
від 11.11.2014 року, що свідчить про
достатність часу для підготовки до
судового розгляду справи, подання суду
відзиву на позов, доказів в
обґрунтування своєї позиції, в разі їх
наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 10.12.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 10.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «НК СЕРВІС» (далі по
тексту - позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЯППІ ТРЕЙДИНГ» (далі
по тексту - покупець, відповідач)
укладено Договір поставки №01-458.14 (далі
по тексту - Договір), за умовами якого (п.
1.1. Договору) Постачальник
зобов'язується передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити товар в
строк та на умовах, визначених уданому
Договорі.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна
вартість товару за Договором
обумовлюється сумами, зазначеними у
видаткових накладних документах на
кожну партію товару. Накладна є
невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, загальна ціна
договору складається з сум, зазначених
у видаткових накладних, які надані на
підставі Договору.

Датою поставки товару вважається дата
передачі постачальником товару
покупцю, згідно підписаними сторонами
накладних (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору, покупець
зобов'язаний оплатити партію
доставленого товару протягом 30
(тридцяти) календарних днів, від дати
доставки товару, вказаної у видатковій
накладній.

На виконання умов Договору, позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
Товар на загальну суму 4 972,93 грн., що
підтверджується наступними
видатковими накладними:

- №КВ - 0002168 від 03.04.2014 р., на суму 856,40
грн.;

- № KB - 0002169 від 03.04.2014 р., на суму 473,86
грн.;

- №КВ - 0002808 від 15.04.2014 р., на суму 2
065,06 грн.;

- №КВ - 0002928 від 17.04.2014, на суму 509,10
грн.;

- №КВ - 0002929 від 17.04.2014 р., на суму 502,49
грн.;

- №КВ - 0003233 ві 24.04.2014 р., на суму 205,42
грн.;

- №КВ - 0003362 від 29.04.2014, на суму 360,60
грн.

Постачальником (позивачем) у повному
обсязі і в установлений строк виконані
зобов'язання за Договором, щодо
поставки товару.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти оплати вартості отриманого
товару, відповідно до умов Договору, у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість в розмірі 4 972,93 грн.

Суду не надано жодних доказів сплати
відповідачем позивачу заборгованості
в розмірі 4 972,93 грн. за отриманий товар.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до т.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
поставив відповідачу товар за
відповідну плату згідно умов Договору,
а відповідач в порушення умов Договору
не сплатив на користь позивача
вартість отриманого товару, та має
перед позивачем заборгованість в
розмірі 4 972,93 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 4 972,93 грн. -
основного боргу, нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись п. 7.3.
Договору просить суд стягнути з
відповідача штраф, який за
розрахунками позивача становить 994,58
грн.

Згідно з п. 7.3. Договору, за затримку
платежів у відповідності до п. 4.2.
даного Договору на термін, більш ніж 20
днів, покупець на вимогу постачальника
сплачує штраф у розмірі 20 (двадцять)
відсотків від загальної вартості
невиконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.
Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення штрафу за несвоєчасне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань в розмірі 994,58 грн.,
нараховані відповідно до
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЯППІ ТРЕЙДИНГ» (01021,
м. Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок
28/2, офіс 43, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НК СЕРВІС» (02002, м.
Київ, ВУЛИЦЯ КАХОВСЬКА , будинок 71-А, ) 4 972 (чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дві) грн. 93 коп. -
основного боргу, 994 (дев'ятсот
дев'яносто чотири) грн. 58 коп. - штрафу, 1
827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 12.12.2014 року.