м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
(вул. Казиміра Малевича, 31,
до Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
- Авто» (пров. Новопечерський, 19/3, м.
про відшкодування шкоди 5670,90 грн.
Суддя А.М. Селівон
ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
Від позивача: Жигальська Ю.Ю. -
представник, дов. № ГН-170-Ю від 16.04.14 р.
Від відповідача: Волчек Н.М. -
представник, дов. № 131-1-4/38-Ю від 01.08.14 р.
В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ВУСО» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант - Авто" про
стягнення в порядку регресу шкоди в
сумі 5670,90 грн., виплачених страховиком в
якості страхового відшкодування
страхувальнику на підставі Договору
добровільного страхування наземного
р., внаслідок настання страхового
випадку - дорожньо-транспортної
пригоди, винною у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
котрої застрахована відповідачем.
В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві № 4086 від 22.09.14 р. позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "ВУСО", виплативши відповідно
до умов Договору добровільного
страхування наземного транспорту
відшкодування власнику автомобіля
внаслідок настання страхового випадку
- дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована відповідачем, набуто
в силу приписів статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України в межах
виплаченого відшкодування право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, якою є
відповідач у справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.10.14 р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
справи призначено на 11.11.14 р..
На підставі ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні з 11.11.14 р. по 02.12.14 р.
оголошувалась перерва.
В судове засідання 11.11.14 р. з'явились
уповноважені представники позивача та
До початку судового засідання 11.11.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подано заяву на виконання
ухвали суду № 4988 від 30.10.14 р., в якій
позивач повідомив суд про відсутність
на даний час у провадженні
господарських судів справи зі спору
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав та відсутність
рішення цих органів з такого спору

Крім того, заява містить клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів.

Клопотання судом задоволене, заява
разом з доданими до неї документами
долучена судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.11.14 р.
представником відповідача подано
письмове клопотання б/н від 11.11.14 р. про
долучення до матеріалів справи копії
полісу обов'язкового страхування
цивільно -правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС2957829.

Клопотання судом задоволено, документи
до матеріалів справи долучені.

В судове засідання 02.12.14 р. уповноважені
представники сторін не з'явились.

Про дату, час і місце проведення
судового засідання 02.12.14 р. сторони
повідомлені належним чином, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою уповноважених
представників сторін б/н від 11.11.14 р. про
оголошення перерви в судовому
засіданні.

До початку судового засідання 02.12.14 р.
через канцелярію суду відповідачем
подане письмове клопотання № 5504 від
01.12.14 р. про розгляд справи за
відсутності позивача, в якій позивач
підтримує заявлені позовні вимоги,
просить задовольнити позов в повному
обсязі та просить здійснити подальший
розгляд справи без участі представника
позивача.

Клопотання долучене судом до
матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань
процесуального характеру на час
проведення судового засідання 02.12.14 р.
до суду не надходило.

Про поважні причини неявки
представника відповідача в судове
засідання 18.11.14 р. суд не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалою суду
від 27.10.14 р. про порушення провадження у
справі, сторонами надані не в повному
обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання сторонами суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представників сторін в судові
засідання обов'язковою не визнавалась,
сторони не скористались належним їм
процесуальним правом приймати участь в
судових засіданнях, відповідачем не
надано суду відзиву на позовну заяву та
будь-яких письмових пояснень, що
впливають на вирішення даного спору по
суті, беручи до уваги клопотання
позивача про розгляд справи за
відсутності його представника та
відсутність процесуальних заяв та
клопотань відповідача на час розгляду
справи, суд, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, здійснював розгляд справи за
відсутності уповноважених
представників сторін, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд оголошував
перерву в судовому розгляді, надаючи
учасникам судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час
проведення судового засідання 11.11.14 р.
клопотань представників сторін щодо
здійснення фіксації судового
засідання по розгляду даної справи
технічними засобами та нез'явлення
представників сторін в судове
засідання 02.12.14 р., фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось. Судовий процес
відображено у протоколі судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
представників позивача та відповідача
було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60,
74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в
судовому засіданні 11.11.14 р. повідомили
суд, що права та обов'язки сторонам
зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не
заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної
статті одним із видів добровільного
страхування є страхування наземного
транспорту.

10 вересня 2013 р. між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ВУСО» (страховик за
Договором) та громадянином Мосєвим
Іваном Костянтиновичем (страхувальник
за Договором) обуло укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01, предметом якого
є майнові інтереси страхувальника
(вигодонабувача), що не суперечить
законодавству, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом - автомобілем
марки Hyundai i30 реєстраційний номер
АХ7461СК, 2011 року випуску (далі - Договір).

Страховим випадком за даним Договором,
зокрема, згідно п.п.2.1.1, 16 Договору, є
дорожньо-транспортна пригода - ризик
пошкодження чи знищення
застрахованого транспортного засобу
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, а саме події, що сталась в
процесі руху транспортного засобу, в
результаті якої заподіяні збитки
застрахованому транспортному засобу.
Розмір страхової суми становить 130645,00
грн. (п. 2 Договору). Безумовна франшиза
по ДТП становить 0%. Строк дії полісу
зазначений з 22 вересня 2013 р. по 21
вересня 2014 р. (п. 12 основної частини
Договору).

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором страхування, який
підпадає під правове регулювання
параграфу 2 глави 35 Господарського
кодексу України, глави 67 Цивільного
кодексу України та Законом України "Про
страхування".

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим. (повтор
- далі по тексту, убрать)

Згідно довідки ДАІ від 19 січня 2014 р. та
розгорнутої довідки ДАІ № 9336585 (вих.
№ 1967 від 06.02.14 р.), копії яких наявні в
матеріалах справи, 19 січня 2014 року по
вул. Зміївській біля буд. 73 в с.
Безлюдівка Харківського району
Харківської області відбулась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), в якій гр. Устименков Євген
Костянтинович, керуючи автомобілем
Mitsubishi ASX державний номер АХ0677СН, не
впорався з керуванням, внаслідок чого
мало місце зіткнення вказаного
автомобіля з автомобілем марки Hyundai i30
реєстраційний номер АХ7461СК, під
керуванням гр. Мосєва Івана
Костянтиновича, що згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
№САЕ 857014 належить останньому,
внаслідок чого обидва транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Харківського районного
суду Харківської області від 21.02.14 р. по
справі № 635/1095/14 встановлено, що гр.
Устименковим Є.К. порушено п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з
чим останнього притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

Як вбачається із Договору
добровільного страхування наземного
транспорту №1-01 від 10.09.13 р., дана
подія визначена сторонами як страховий
ризик, на випадок якого здійснювалось
страхування.

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону
України «Про страхування» визначена
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України
"Про страхування", до обов'язків
страховика, зокрема, належить при
настанні страхового випадку у
передбачений договором строк виплата
страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9
даного Закону визначено як страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про
страхування" виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акту (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

20 січня 2014 р. страхувальник звернувся
до ПАТ "СК "ВУСО" із заявою на виплату
страхового відшкодування за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01 р. від 10.09.13 р. на
рахунок СТО "Фрунзе -Авто".

Підставою для визначення розміру
збитків є рахунок станції технічного
обслуговування (п.2.4 Договору).

Згідно звіту № 14/2/74/605458 про оцінку
колісного транспортного засобу - Hyundai i30
реєстраційний номер АХ7461СК від 09.02.14 р.,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності Фізичною особою -
підприємцем Прохоровим К.М.
(кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
№ 8068 від 08.06.13 р., сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № 15116/13, виданий
Фондом державного майна України 27.08.13
р.), вартість відновлювального ремонту
вказаного транспортного засобу
становить 8297,09 грн..

Відповідно до рахунку ПАТ «Завод імені
Фрунзе» № ЗиФ-0222550 від 23.01.14 р., копія
якого наявна в матеріалах справи,
вартість відновлювального ремонту
застрахованого позивачем
транспортного засобу Hyundai i30 д.н. АХ7461СК
складає 7324,84 грн..

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "СК
"ВУСО" складено та підписано страховий
акт № 906-02 від 26.02.14 р., відповідно до
якого вищевказана ДТП кваліфікована
згідно Договору як страховий випадок,
прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування в сумі 5670,90
грн..

Згідно п.3.2 Договору Страховик
зобов'язується відшкодувати
страхувальнику або вигодонабувачу
прямі збитки, що сталися внаслідок
ризиків, позначених у цьому договорі як
прийняті під страховий захист.

У відповідності до п.16 Договору прямими
збитками визначені збитки, яких зазнав
страхувальник, при настанні страхової
події, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу та
розраховані на момент настання
страхової події.

Відповідно до п.12.14 Договору страховий
захист не розповсюджується на
пошкоджені та відсутні деталі,
виявлені при огляді транспортного
засобу на момент страхування (згідно
акту огляду, висновку
автотоварознавчої експертизи).

При цьому, згідно наданої позивачем
копії звіту № 4761-20 від 13.02.14 р. ПАТ «СК
«ВУСО» із суми вартості
відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу
частково виключені позиції №№ 1
(бампер задній), 2 (бампер задній -
розбирання/збирання), 8 (бампер задній -
підготовка) , 9 (бампер задній -
фарбування), 13 (пакет фарбувальний)
всього на суму 1653,94 грн., оскільки, як
зазначено в складеному оцінювачем
Федоренко Д.А. протоколі огляду
транспортного засобу Hyundai i30 д.н. АХ7461СК
від 23.01.14 р. задній бампер має
пошкодження (порушення лако -
фарбувального покриття зліва), які не
відносяться до страхового випадку.

ПАТ "СК "ВУСО", виконуючи свої
зобов'язання за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01 р. від 10.09.13 р., на
підставі страхового акту № 906-02 від
26.02.14 р., рахунку СТО ПАТ «Завод імені
Фрунзе» № ЗиФ-0222550 від 23.01.14 р. на
надання послуг з ремонту автомобіля
Hyundai i30, д.н. АХ7461СК власника Мосєва І.К.
та заяви страхувальника на виплату
страхового відшкодування від 20.01.14 р.
здійснено на рахунок вищевказаної СТО
виплату страхового відшкодування в
розмірі 5670,90 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 2231 від 26.02.14 р..

Заперечень щодо розміру та факту
виплати страхового відшкодування за
Договором добровільного страхування
наземного транспорту № 1-01 р. від
10.09.13 р. відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання ПАТ "СК "ВУСО" умов
Договором добровільного страхування
наземного транспорту № 1-01 р. від
10.09.13 р. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що матеріалами справи
підтверджується виконання Приватним
акціонерним товариством "СК "ВУСО" умов
Договору добровільного страхування
наземного транспорту № 1-01 р. від
10.09.13 р.. а саме виплати страхового
відшкодування в сумі 5670,90 грн. у зв'язку
із настанням страхового випадку
страхувальнику - Мосєву І.К. шляхом
перерахування вартості ремонту
належного останньому застрахованого
автомобіля Hyundai i30, д.н. АХ7461СК на
рахунок безпосереднього виконавця
відновлювального ремонту автомобіля
СТО ПАТ «Завод імені Фрунзе».

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим. Одним із
видів обов'язкового страхування,
згідно п. 9 ч. 1 ст.7 вказаного закону, є
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно із ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, на момент
вчинення зазначеної вище ДТП
цивільно-правова відповідальність гр.
Устименкова Є.К., вина якого у скоєнні
ДТП підтверджується матеріалами
справи, була застрахована у Публічному
акціонерному товаристві "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" згідно
Полісу № АС/2957829 обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 13.05.13 р.
щодо страхування належного йому
транспортного засобу Mitsubishi ASX
державний номер АХ0677СН. Строк дії
даного Полісу з 13.05.13 р. до 12.05.14 р.
включно.

За змістом п.1 даного Полісу страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором (полісом).

Згідно із п.п. 4, 5 Полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну (на одного потерпілого)
становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного
кодексу Украйни передбачено, що
завдання майнової (матеріальної ) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ "СК
"ВУСО", як страховика, який виплатив
страхове відшкодування за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01 р. від 10.09.13
р. в межах виплаченої суми перейшло
право вимоги до відповідача як до
особи, відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду, 5670,90 грн.
страхового відшкодування.

01 квітня 2014 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 1286 про
відшкодування в порядку регресу збитки
в розмірі 5670,90 грн., отримання якої 03.04.14
р. відповідачем підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення №
502.

Вказана вимога залишена відповідачем
без відповіді та задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи,
свої зобов'язання щодо відшкодуванню
ПАТ «СК «Гарант-Авто» в порядку регресу
5670,90 грн. всупереч вимогам чинного
законодавства відповідач не виконав, в
результаті чого утворилась
заборгованість перед позивачем у
зазначеному вище розмірі, яку останній
просив стягнути з відповідача в
поданій позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі, встановлені
статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з частиною 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р.,
відновлювальний ремонт - це комплекс
операцій щодо відновлення
справності або роботоздатності
колісних транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за
результатами перегляду справ даної
категорії постановах Вищого
господарського суду України від
23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у
справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372
звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

З урахуванням наявності полісу №
АС/2957829 відповідача, договірних
зобов'язань між винною у скоєнні ДТП
особою та страховою компанією
відповідача, відповідальною особою є
саме Публічне акціонерне товариство
"Українська страхова компанія "Гарант -
Авто", до якого правомірно заявлено
позов.

Разом з тим, в силу ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи. Розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування."

Проте, оскільки як вбачається із п.2
полісу №АС/2957829, відповідно до якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність винної в ДТП особи
Устименкова Є.К., як власника наземного
транспортного засобу, та Договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 1-01 р. від 10.09.13 р.,
згідно якого виплачено страхове
відшкодування, франшиза за вказаними
договорами страхування становить 0
грн., отже розмір страхового
відшкодування, яке позивач просить
стягнути з відповідача, враховуючи
розмір права зворотної вимоги, який
перейшов до позивача, правомірно на
розмір франшизи не зменшувався.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договором добровільного
страхування наземного транспорту №
1-01 р. від 10.09.13 р. та Полісу №
АС/2957829 обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 13.05.13 р. суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати позивачу в
порядку регресу суми виплаченого
страхового відшкодування в
добровільному порядку та на момент
прийняття рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
суд доходить висновку, що позов
доведений позивачем, обґрунтований
матеріалами справи та відповідачем не
спростований, а тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 5670,90 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного
кодексу України, ст. 354 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант - Авто " (01042, м. Київ,
провулок Новопечерський, 19/3, код 16467237)
на користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
(вул. Казиміра Малевича, 31, м. Київ, 03680,
код 31650052) суму страхового
відшкодування у розмірі 5670,90 грн. в
порядку регресу та 1827,00 грн. витрат зі
сплати судового збору

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 08 грудня 2014 року.

Суддя
А.М. Селівон