номер провадження справи 8/157/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2014
Справа № 908/4675/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Розагропродукт»
(70300, Запорізька область, Розівський
район, смт. Розівка, вул.. Вокзальна, 14)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізон-Імпорт» (70600,
Запорізька область, м.Пологи, вул..
Зарічна, 55-а)

про визнання недійсною третейської
угоди, викладеної у вигляді
третейського застереження у п. 7.2
розділу 7 додаткової угоди № 1 від 02.06.2014
р. до договору купівлі-продажу №02/07/1
від 02.07.2013 р.

Суддя І.А. Попова

Представники

Позивача:Не з'явився

Відповідача: Романенко В.В., дов. від
10.01.2014 р.

Заявлено позовні вимоги про визнання
недійсною третейської угоди,
викладеної у вигляді третейського
застереження у п. 7.2 розділу 7
додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 р. до
договору купівлі-продажу №02/07/1 від
02.07.2013 р.

Розгляд справи, призначений на 11.12.2014 р.,
відкладався до 19.12.2014 р. за клопотанням
позивача.

Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено в засіданні 19.12.2014 р.

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не сповістив. Про час та
місце судового засідання позивача
повідомлено належним чином.

Суд зазначає, що, по-перше, у даному
випадку позивач не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні представника згідно з
статтею 28 ГПК України. З урахуванням
конкретних обставин справи поважними
вважаються причини, які за об'єктивних,
тобто не залежних від позивача,
обставин унеможливлювали або істотно
утруднювали вчинення ним відповідних
процесуальних дій. По-друге, відповідно
до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Позивач мав достатньо
часу на підготовку до розгляду справи
та надання додаткових обґрунтувань за
їх наявності.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку. Обов'язок
швидкого здійснення правосуддя
покладається, в першу чергу, на
відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінку сторін,
предмет спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти
України"). Згідно з п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду,
проте позивач не скористався своїми
правами, передбаченими статтею 22 ГПК
України, не заявив про відмову від
позовних вимог, участь в засіданні суду
(як і інші права, передбачені статті 22
ГПК України) є правом, а не обов'язком
сторони, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи по суті в
судовому засіданні 19.12.2014 року,
відповідно до ст. 75 ГПК України за
наявними матеріалами.

Позовні вимоги заявлено з наступних
підстав: 02.07.2013 р. сторонами укладено
договір купівлі-продажу № 02/07/1. 02
червня 2014 р. до договору № 02/07/1 від
02.07.2013 р. укладено додаткову угоду № 1.
Відповідно до п. 7.2 додаткової угоди:
«Якщо відповідний спір неможливо
вирішити шляхом переговорів, він
вирішується у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
«Правова ліга» у відповідності з його
регламентом. Третейський розгляд
справи здійснюється постійно діючим
Третейським судом у складі з одного
третейського судді. Місце знаходження
третейського суду та місце розгляд
спору: м.Тернопіль, майдан Волі, 4,
поштовий індекс 46001. Мова третейського
судочинства - українська. Сторони є
такими, що розуміють правовий зміст та
правові наслідки цього третейського
застереження та вважають їх звернення
до третейського суду достатнім заходом
захисту своїх прав». Позивач вважає, що
умови п. 7.2 додаткової угоди до договору
не відповідають вимогам Закону України
«Про третейські суди», Регламенту
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації «Правова ліга» та є
недійсними. По-перше, як вбачається з
тексту п. 7.2 додаткової угоди до
договору Регламент постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
«Правова ліга» не був невід'ємною його
частиною та не надавався ТОВ
«Розагропродукт» разом із договором.
ТОВ «Розагропродукт» з Регламентом
суду ознайомлено не було, що в свою
чергу позбавляло можливості
останнього належним чином
користуватися своїми правами та
обов'язками, передбаченими Регламентом
третейського суду та діючим
законодавством України. По-друге,
третейське застереження (угода) має
містити відомості про найменування
сторін та їх місцезнаходження, предмет
спору, місце і дату укладання угоди. В
даному випадку третейське
застереження (угода) не визначає
предмет спору, з якого сторони можуть
звернутися з позовом до третейського
суду, не вказані сторони та їх
місцезнаходження, не зазначено дату та
місце укладення третейського
застереження (угоди), або посилання на
умови договору, які містять відповідні
відомості. По-третє, в порушення
приписів ч. 1, 2 ст. 14 та ч. 4 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди» у
третейському застереженні (угоді)
наведеному у п. 7.2 додаткової угоди до
договору відсутні домовленості і згода
сторін договору про призначення,
обрання третейських суддів та їх
персональний склад. Таким чином,
позивач вважає, що він позбавлений
права на вибір третейського судді, що є
порушенням положень статті 14 та 16
Закону України «Про третейські суди».
Невідповідність третейської угоди у
вигляді третейського застереження у
договорі вимогам цивільного та
господарського законодавства порушує
права позивача, оскільки позбавляє
його права на судовий захист, право
вибору суду щодо підсудності справи,
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, відповідно до
вимог ст.. 129 Конституції України. З
посиланням на ст.. 16, 203, 215, 217 ЦК України,
ст.. 20 ГК України, ст.. ст.. 2, 5, 12, 14, 16 27
Закону України «Про третейські суди»
позивач просить визнати недійсною
третейську угоду, викладену у вигляді
третейського застереження у п. 7.2
розділу 7 додаткової угоди № 1 від 02.06.2014
р. до договору купівлі-продажу № 02/07/1
від 02.07.2013 р., укладеного сторонами по
справі.

Відповідач вважає позовні вимоги
безпідставними, у відзиві на позов
вказує, що стаття 12 Закону України «Про
третейські суди» не містить
імперативних вказівок про викладення
регламенту третейського суду у тексті
договору чи самого третейського
застереження. Регламент є документом,
затвердженим безпосередньо
третейським судом і не потребує
додаткового схвалення сторонами
третейського розгляду. Таке схвалення
або погодження сторонами з його
умовами є автоматичним при визначенні
конкретного третейського суду
сторонами. Слово «розглядається» в
контексті даної норми вказує на те, що
сторони, обравши конкретний
третейський суд, автоматично
погодилися і на застосування його
регламенту при третейському розгляд
справи. Пункт 7.2 договору неможливо
розглядати окремо від договору
вцілому, оскільки його положення
кореспондуються з іншими нормами
договору. Так коло спорів, що можуть
бути передані на розгляд третейського
суду визначається п. 7.1 договору як усі
спори. Дата та місце укладення договору
зазначені в його преамбулі, а реквізити
сторін з зазначенням їх адреси
знаходяться в розділі 9 договору.
Оскільки третейське застереження є
складовою частиною оскаржуваного
договору, то дублювання інформації, що
міститься в договорі щодо реквізитів
сторін, дати та місця укладення
застереження безпосередньо в п. 7.2
договору не має потреби. Відсутність
домовленостей щодо призначення та
обрання третейських суддів свідчить
про те, що сторони віддали це питання на
розгляд голови третейського суду в
порядку, визначеному Регламентом.
Відповідач вказує, що позивач
звернувся з даним позовом після
порушення справи третейським судом про
стягнення з останнього санкцій, з
зв'язку з невиконанням зобов'язань по
виконанню умов договору № 02/07/1 від
02.07.2014 р. та наполягає, що нез'явлення
представника позивача в судове
засідання пов'язане з затягуванням
судового розгляду.

Заслухавши представника відповідача,
дослідивши наявні матеріали, суд
встановив: 02 липня 2013 р. Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Бізон-Імпорт» (відповідач по даній
справі, покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Розагропродукт» (позивач по справі,
продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 02/07/1, за умовами
якого продавець зобов'язався передати,
а покупець прийняти та оплатити товар.
Додатковою угодою № 1 від 02.06.2014 р.
сторони погодили викласти договір
купівлі-продажу № 02/07/1 від 02.07.2013 р. в
новій редакції.

Згідно п. 7.1 договору усі спори, що
виникають з цього договору або
пов'язані з ним, вирішуються шляхом
переговорів між сторонами. Пунктом 7.2
вказаного договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 р.)
передбачено: «Якщо відповідний спір
неможливо вирішити шляхом переговорів,
він вирішується у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
«Правова ліга» у відповідності з його
регламентом. Третейський розгляд
справи здійснюється постійно діючим
Третейським судом у складі з одного
третейського судді. Місце знаходження
третейського суду та місце розгляд
спору: м.Тернопіль, майдан Волі, 4,
поштовий індекс 46001. Мова третейського
судочинства - українська. Сторони є
такими, що розуміють правовий зміст та
правові наслідки цього третейського
застереження та вважають їх звернення
до третейського суду достатнім заходом
захисту своїх прав».

Позивач просить визнати третейське
застереження, що міститься в договорі
купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 р. (в
редакції додаткової угоди № 1 від 02.06.2014
р.) недійсним з тих підстав, що до
договору № 02/07/1 не був доданий
регламент постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
«Правова ліга», в третейському
застереженні не визначено предмет
спору, сторони, їх місцезнаходження та
дата укладення цього застереження.

Доводи позивача щодо недійсності
третейського застереження з підстав,
викладених у позові, суд знаходить
надуманими та хибними внаслідок
наступного:

Статтею 16 Цивільного кодексу України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
визнання недійсним правочину.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч.1 ст. 215 Цивільного
кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені основні вимоги для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 2 ст.1 Закону
України «Про третейські суди»до
третейського суду за угодою сторін
може бути переданий будь-який спір, що
виникає з цивільних та господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про
третейські суди" встановлено, що
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди. Якщо
сторони не домовилися про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також при вказівці
у третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд
Регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди. Регламент
третейської суду затверджується його
засновником і публікується (ст. 10
Закону України «Про третейські суди»).
За будь-яких обставин у разі
суперечності третейської угоди
регламенту третейського суду
застосовуються положення регламенту.
Третейська угода укладається у
письмовій формі. Третейська угода
вважається укладеною, якщо вона
підписана сторонами чи укладена шляхом
обміну листами, повідомленнями по
телетайпу, телеграфу або з
використанням засобів електронного чи
іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію
такої угоди, або шляхом направлення
відзиву на позов, в якому одна із сторін
підтверджує наявність угоди, а інша
сторона проти цього не заперечує.
Третейська угода має містити відомості
про найменування сторін та їх
місцезнаходження, предмет спору, місце
і дату укладання угоди. Посилання у
договорі, контракті на документ, який
містить умову про третейський розгляд
спору, є третейською угодою за умови, що
договір укладений у письмовій формі і
це посилання є таким, що робить
третейську угоду частиною договору.
Недійсність окремих положень договору,
контракту, що містить третейське
застереження, не тягне за собою
недійсність такого третейського
застереження. Третейська угода може
містити як вказівку про конкретно
визначений третейський суд, так і
просте посилання на вирішення
відповідних спорів між сторонами
третейським судом.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції
України, статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Обов'язок доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом тягар доказування
певних обставин покладається на особу,
яка посилається на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, договір
купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 р. (в
редакції додаткової угоди № 1 від 02.06.2014
р.) підписаний обома сторонами без
розбіжностей і зауважень.

Статтею 2 Закону України «Про
третейські суди»визначено поняття
третейської угоди як угоди сторін про
передачу спору на вирішення
третейським судом. Регламент постійно
діючого третейського суду - документ,
яким визначаються порядок та правила
вирішення спорів у третейському суді,
правила звернення до третейського
суду, порядок формування складу
третейського суду, інші питання,
пов'язані з вирішенням спорів
третейським судом.

За приписами ч. 7 ст. 12 Закону України
«Про третейські суди», у разі
недодержання правил, передбачених цією
статтею третейська угода є недійсною.

Аналіз укладеного сторонами
третейського застереження свідчить
про його відповідність вимогам ст. 203 ЦК
України та ст. 12 Закону України «Про
третейські суди».

Спірне третейське застереження,
викладене у п. 7.2 договору за формою і
змістом закону не суперечить, відсутні
також інші підстави для визнання його
недійсним.

Твердження позивача щодо відсутності,
як додатку до договору, регламенту
третейського суду, що робить
третейське застереження недійсним, є
безпідставним, оскільки воно містить
всі необхідні реквізити, які
передбачені ст. 12 Закону України «Про
третейські суди», а саме: найменування
сторін та їх місцезнаходження, предмет
спору, місце і дату укладення угоди.

Твердження позивача про неможливість
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду є хибними,
оскільки приписами закону України «Про
третейські суди» врегульовано питання
щодо строків та порядку оскарження
рішення третейського суду. Зазначені
позивачем підстави не є такими, що
тягнуть недійсність укладеного
третейського застереження, як такого,
що не відповідає приписам
законодавства.

Таким чином, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів
невідповідності третейського
застереження вимогам ст. 203 Цивільного
кодексу України.

Внаслідок встановленого, з зазначених
позивачем у позові обґрунтувань суд не
вбачає підстав для визнання недійсним
третейського застереження, що
міститься в договорі купівлі-продажу
№02/07/1 від 02.07.2013 р. (в редакції
додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 р.).

Судові витрати по справі відносяться
на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215 ЦК
України, приписів Закону України «Про
третейські суди», керуючись ст.ст. 49, 75,
82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 23 грудня 2014
року.

Суддя
І.А. Попова