ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 915/1629/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області у складi головуючого суддi
Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової
А.О.

представника позивача: Дяченко В.С. -
дов. №09-01/22 від 21.03.2014,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль»

(54020, м.Миколаїв, вул.Каботажний узвіз,
18),

до відповідача: Державне підприємство
«Суднобудівний завод імені 61 Комунара»

(54001, м.Миколаїв, вул..Адміральська, 38)

про: стягнення 58693,51 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з Державного
підприємства «Суднобудівний завод
імені 61 Комунара» заборгованість за
договором про постачання теплової
енергії в гарячій воді №2439 від 01.08.2002 у
сумі 20624,61 грн. основного боргу, 20624,61
грн. пені, 3407,85 грн. - 3% річних та 14036,44
грн. - інфляційних витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що в порушення приписів
чинного законодавства та умов договору
№2439 від 01.08.2002, відповідач не
розрахувався за надані послуги з
постачання теплової енергії в гарячій
воді. Станом на день подання позову
заборгованість відповідачем не
погашена у зв'язку з чим відповідачу
нараховані 3% річних, пеня та інфляційні
витрати.

11.11.2014 відповідач до суду надав
відзив-клопотання №36/1127, в якому проти
позовних вимог заперечує в частині
стягнення втрат від інфляції та 3%
річних посилаючись на те, що
нарахування вказаних сум позивач
здійснив на заборгованість стягнуту за
рішеннями господарського суду, що
знаходяться на виконанні в органах
державної виконавчої служби по справах
№8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011, №5016/3085/2011,
№5016/1541/2012, №915/1030/2013, тобто строк
позовної давності по нарахуванню яких
сплив. Крім того, відповідач зазначає,
що нарахування позивачем пені є
неправомірним та просить зменшити її
розмір.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. Про час та місце
розгляду справи відповідач був
належним чином повідомлений ухвалою
суду від 09.12.2014.

Враховуючи належне повідомлення
відповідача про судовий розгляд
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представника відповідача.

У судовому засіданні 18.12.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до
уваги наступне.

01.08.2002 між сторонами укладений договір
№2439 на постачання теплової енергії в
гарячій воді (надалі - Договір №2439)
(а.с.14-16), за умовами якого позивач
зобов'язався постачати споживачеві
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а відповідач
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором. (п.1
Договору).

Сторони визначили, що Договір №2439
набуває чинності з дня його підписання
та діє до 01.08.2003 (п.9.1 Договору).

Відповідно до п.9.4. Договору №2439,
він є пролонгованим, якщо жодна із
сторін за місяць до закінчення строку
його дії не заявить про його
припинення.

Доказів припинення дії Договору
№2439 суду сторонами не надано.

Згідно з п.п.5.3, 5.4 Договору №2439
відповідач, що має прилади обліку,
щомісячно подає до енергопостачальної
організації звіти про фактичне
споживання теплової енергії, в терміни,
передбачені в Додатку №1 до Договору.
При відсутності приладів обліку або
виході їх з ладу - кількість теплової
енергії, що відпущена споживачу,
визначається енергопостачальною
організацією, як виняток,
розрахунковим способом.

Відповідно до Додатку №1 до
Договору №2439 енергопостачальна
організація зобов'язалась поставляти
теплову енергію в гарячій воді для
теплопостачання будинку за адресою:
м.Миколаїв, вул.Чкалова, 108 (офіс).

Згідно до п.п.6.2.,6.3 Договору №2439,
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Відповідач за 20 днів до початку
розрахункового періоду сплачує
позивачеві вартість зазначеної в
договорі кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період,
з урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.

Як вбачається з матеріалів
справи, енергопостачальна організація
за період з жовтня 2013 року по березень
2014 року поставила споживачу теплову
енергію на загальну суму 24991,57 грн., що
підтверджується нарядом на
підключення до централізованої
системи опалення (а.с.31) та
розпорядженням Миколаївського
міського голови від 31.03.2014 про
закінчення опалювального сезону 2013-2014
років (а.с.30); виставленими рахунками за
теплову енергію (а.с.49-54); актами
прийому-передачі теплової енергії
(а.с.55-60), які направлялися на адресу
відповідача, що підтверджується
реєстрами вручення рахунків (а.с.61-66).

Відповідач вимоги договору
виконав частково, перерахував позивачу
частину суми основного боргу в розмірі
4366,96 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №1296 від 13.12.2013
та №1363 від 25.12.2013 (а.с.67-68).

Таким чином, основний борг відповідача
за теплову енергію спожиту в період з
жовтня 2013 року по березень 2014 року
складає 20624,61 грн.

Згідно ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного та
Господарського кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Договір є обов'язковим до
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно приписів ст.ст.901, 903 Цивільного
кодексу України, за договором послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Станом на час розгляду справи,
відповідачем не надано суду доказів
погашення суми основного боргу.

За вказаних обставин, позовні вимоги в
частині стягнення 20624,61 грн. основного
боргу підлягають задоволенню в повному
обсязі.

За приписами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема одним із правових
наслідків виділяється сплата
неустойки.

У відповідності ст.25 Закону України
«Про теплопостачання» у разі
несвоєчасної сплати платежів за
спожиту теплову енергію споживач
сплачує пеню за встановленими
законодавством або договором
розмірами.

Пунктом 7.4.2 Договору №2439 від 01.08.2002
сторони передбачили, що за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію відповідач має сплатити
позивачу пеню в розмірі 1,0% належної до
сплати суми за кожен день прострочення,
на підставі положень Закону України
«Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» №686-ХІV від
20.05.1999 (надалі - Закон №686-ХІV).

Згідно ст.1 Закону №686-ХІV, суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні ним на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору для провадження
своїх цілей, за несвоєчасні розрахунки
за спожиті комунальні послуги
сплачують пеню в розмірі одного
відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Як встановлює ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
договором або законом, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

На підставі п.7.4.2 Договору №2439 від
01.08.2002, з дотриманням вимог ч.6 ст.232 ЦК
України та у відповідності до Закону
№686-ХІV, позивачем нарахована пеня за
період з 12.10.2013 по 11.09.2014 у сумі 39879,24
грн.(а.с.13), але враховуючи обмеження
закону України від 20.05.1999 №686 позивач
просить стягнути пеню в розмірі 20624,61
грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині є обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на
неправомірність нарахування пені
відповідно до Закону №686-ХІV, через те,
що теплова енергія поставлялась до
житлового будинку, судом відхиляється,
оскільки Додатком №1 до Договору №2439
сторони визначили об'єкт на який
поставляється теплова енергія - офіс,
за адресою м.Миколаїв, вул.Чкалова, 108,
тобто приміщення є нежитловим.

Що стосується клопотання відповідача
про зменшення розміру стягуваної пені
до 1000,0 грн., суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язань, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідність розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

При розгляді клопотання відповідача
судом взято до уваги не тільки
фінансовий стан сторін, який дійсно є
складним, а і соціальну значимість, на
сьогоднішній день, ПАТ «Миколаївська
ТЕЦ» та ДП «Суднобудівний завод імені 61
Комунара».

Так, ситуація, яка склалась на ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ» свідчить про
наявність реальної загрози
банкрутства підприємства,
неможливість виконання ним закупок
газу та виробництва теплової енергії,
що може призвести до негативних
наслідків для споживачів теплової
енергії - населення м.Миколаєва,
лікувальних закладів, шкіл, інших
об'єктів соціальної сфери міста,
бюджетних установ та державних
закладів, та, в свою чергу, призведе до
загрозливого громадсько-політичного
становища у місті.

За вказаних обставин, суд відмовляє у
задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розміру пені.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних за період з 01.08.2013 по 24.09.2014 у сумі
3407,85 грн. та збитки від інфляції за
період з жовтня 2013 року по серпень 2014
року у сумі 14036,44 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення з
нього 3% річних та збитків від інфляції
посилаючись на збіг строку позовної
давності для заявлення вимог про їх
стягнення, який просить застосувати.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішеннями господарського суду
Миколаївської області по справах
№8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011, №5016/3085/2011,
№5016/1541/2012, №915/1030/2013 з відповідача були
стягнуті на користь позивача грошові
кошти за поставлену але не сплачену
теплову енергію по Договору №2439 за
різні опалювальні періоди.

Згідно довідки Центрального ВДВС
Миколаївського міського управління
юстиції у Миколаївській області від
26.11.2014, за наказами, виданими по справах
№8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011, №5016/3085/2011,
№5016/1541/2012, №915/1030/2013, стягнення з
боржника не проводилось (а.с.124).

Положення ч.2 ст.625 ЦК України,
застосовуються за умови настання факту
порушення зобов'язання, а саме:
прострочення виконання зобов'язання з
оплати грошових коштів по певному
господарському зобов'язанню, у даному
випадку, укладеному між сторонами
Договору №2439.

Зазначена позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
23.01.2012, в якій зазначено, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних є
способом захисту майнового права
кредитора. При цьому, наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін вказаного договору та не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Нарахування 3% річних та інфляційних є
способом захисту майнового права та
інтересу позивача, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
компенсації від боржника за
користування утримуваних ним
грошовими коштами, належними до сплати.

Грошові зобов'язання боржника,
підтвердженні рішеннями суду у по
справах №8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011,
№5016/3085/2011, №5016/1541/2012, №915/1030/2013 до
теперішнього часу не виконані
відповідачем, а відтак позивач має
право на нарахування передбачених ст.625
ЦК України 3% річних та збитків від
інфляції до моменту фактичного
виконання грошових зобов'язань
боржником.

При цьому, 3% річних та інфляційні
виникають не одномоментно, а мають
триваючий характер та нараховуються за
весь час користування коштами і
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, тому сплив
строку позовної давності на зазначені
вимоги спливає пропорційно за кожний
період нарахування окремо. Так, що
стосується вимог про стягнення 3%
річних, то розрахунок строку позовної
давності здійснюється щодо кожної дати
окремо, а вимог про стягнення
інфляційних - кожного місяця, та триває
до моменту фактичного здійснення
боржником оплати, враховуючи загальний
трирічний строк позовної давності, в
межах якого кредитор має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених інтересів.

Перевіривши розрахунки 3% річних та
збитків від інфляції, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в цій
частині обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Враховуючи викладене, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК
України, сплачений позивачем судовий
збір підлягає відшкодуванню за рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному
обсязі.

2. Стягнути з Державного
підприємства «Суднобудівний завод
імені 61 Комунара», 54001, м.Миколаїв,
вул.Адміральська, 38 (р/р 260033831 в ПАТ
«ПУМБ», МФО 334851, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська ТЕЦ» 54020,
м.Миколаїв, Каботажний узвіз, 18 (р/р
1 в МОУ ВАТ «Державний Ощадний
Банк України», МФО 326461, )
20624,61 грн. основного боргу, 3407,85 грн. - 3%
річних, 14036,44 грн. збитків від інфляції,
20624,61 грн. пені та 1827,0 грн. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності
зі ст.85 Господарського процесуального
кодексу України, набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
М.В.Мавродієва

Рішення оформлено у відповідності до
ст.84 ГПК України

та підписано суддею 23 грудня 2014 року.