м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24160/14 17.12.14

За позовом Заступника прокурора
Подільського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради

до Державного підприємства
"Діброва"

про внесення змін до договору

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від прокуратури Степаненко К.Ю. -
представник за посвідчення від 19.09.2014

від позивача Новак Є.Л. - представник
за довіреністю № 225-Кр-1396 від 31.10.14

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 17.12.2014 в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Заступника прокурора Подільського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Київської міської ради до
Державного підприємства «Діброва» про
внесення змін до Договору оренди
земельної ділянки від 29.12.2006,
укладеного між Київською міською радою
та Державним підприємством «Діброва»,
а саме п. 4.2 Договору викласти в
наступній редакції: «Річна орендна
плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 3% (три
відсотки) від її грошової оцінки».

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не відреагувавши на лист
Київської міської ради № 05704-15090 від
16.07.2013 з пропозицією внести зміни до
договору оренди від 29.12.2006 та всупереч
нормам чинного законодавства
використовує земельну ділянку без
врахування вимог рішення Київради від
28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень ст. 288 Податкового кодексу
України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.11.2014 порушено провадження у
справі № 910/24160/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 03.12.2014.

У судове засідання, призначене на
03.12.2014, з'явились представники
прокуратури та позивача. На виконання
вимог ухвали про порушення провадження
у справі прокурор надав документи для
долучення до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання 03.12.2014
явку уповноваженого представника не
забезпечив, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, обґрунтованих клопотань щодо
своєї неявки не направляв, хоча про
дату, час і місце судового засідання
був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 03.12.2014 розгляд справи
відкладався на 17.12.2014.

У судове засідання, призначене на
17.12.2014, з'явились представники
прокуратури та позивача.

Представник позивача надала письмові
пояснення по суті спору позовні вимоги
підтримала та просили суд задовольнити
у повному обсязі.

У судове засідання 17.12.2014 відповідач
уповноваженого представника не
забезпечив вдруге, про поважні причини
неявки суд не повідомив, обґрунтованих
клопотань щодо своєї неявки не
направляв, хоча про час і місце судових
засідань був повідомлений належним
чином, оскільки ухвали суду
надсилались на адресу відповідача, що
зазначена в позовній заяві та у Витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців - 04176,
м. Київ, вул. Електриків, буд. 29, отже
відповідач не реалізував своє
процесуальне право на участь в
судовому засіданні господарського
суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та прокуратури,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

14 грудня 2006 року між Київською міською
радою (надалі - орендодавець, позивач)
та Державним підприємством «Діброва»
(надалі - орендар, відповідач) було
укладено договір оренди земельної
ділянки, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 29.12.2006 за №85-6-00306, про що
зроблено відповідний запис у книзі
записів державної реєстрації
договорів (надалі - договір).

Відповідно до п. 1. договору
орендодавець, на підставі рішення
Київради від 06.10.2005 № 157/3621) та рішення
Київської міської ради від 28.09.2006 р №
37/94, за Актом приймання-передачі
передає, а орендар приймає в оренду
(строкове платне користування)
земельну ділянку, визначену цим
договором.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди
відповідно до цього договору є
земельна ділянка з наступними
характеристиками:

- місце розташування - вул. Електриків, 29
у Подільському районі м. Києва,

- розмір - 0,4857 га,

- цільове призначення для експлуатації
та обслуговування
виробничо-складської бази;

- кадастровий номер - :85:319:0010.

Згідно з витягом з технічної
документації № Ю-37908/2006 Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 10.04.2006 р. за № 272
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 5 191 533,00 грн (п. 2.2.
договору).

Відповідно до п. 3.1. договору даний
договір укладено на 15 років.

У п. 4.2. договору зазначено, що річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 2 (двох)
відсотків від її нормативної грошової
оцінки.

Відповідно до п. 4.5. договору розмір
орендної плати може змінюватися за
згодою сторін шляхом прийняття
відповідного рішення Київською
міською радою та внесення змін до цього
договору.

В обґрунтування позовних вимог
заступник прокурора посилається на те,
що рішенням Київради від 28.02.2013 № 89/9146
«Про внесення змін до договорів оренди
земельних ділянок у частині приведення
розміру річної орендної плати у
відповідність до положень статті 288
Податкового кодексу України» внесено
зміни до договорів оренди земельних
ділянок згідно з додатком до цього
рішення в частині збільшення розміру
річної орендної плати та, зокрема
зобов'язано відповідача внести зміни
до договору № №85-6-00306 від 29.12.2006 р. Даним
рішенням також зобов'язано Департамент
земельних ресурсів проінформувати про
прийняття цього рішення орендарів
земельних ділянок, вказаних у додатку
до рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
заступника прокурора підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Загальний порядок укладення, зміни і
розірвання цивільно-правових
договорів врегульовано Главою 53
Цивільного кодексу України. Порядок
укладення, зміни і розірвання
господарських договорів встановлено
Главою 20 Господарського кодексу
України

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 до ст. 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед
ті умови договору, які названі такими
за законом.

Згідно з положеннями ст. 15 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» однією з істотних
умов договору оренди землі визначає
орендну плату із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Згідно з ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін, тобто є
вільною, за винятком випадків,
визначених законом, у яких ціни (тарифи,
ставки тощо) встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті
зміна ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом.

У ст. 30 Закону України «Про оренду
землі» зазначено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 Закону
України «Про оренду землі» орендна
плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що
розмір орендної плати може змінюватися
за згодою сторін шляхом прийняття
відповідного рішення Київською
міською радою та внесення змін до цього
договору.

Рішенням Київської міської ради № 89/9146
від 28.02.2013 «Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень статті 288 Податкового кодексу
України» (надалі - рішення) внесено
зміни до договорів оренди в частині
збільшення розміру річної орендної
плати.

Пунктом 2 цього рішення зобов'язано
орендарів земельних ділянок,
зазначених у додатку до договору,
забезпечити оформлення внесення
відповідних змін до договорів оренди
земельних ділянок.

Згідно з додатком до вказаного рішення
серед орендарів, яких зобов'язано
забезпечити оформлення внесення змін
до договорів оренди, вказано, в тому
числі, Державне підприємство
«Діброва», яке є орендарем земельної
ділянки по вул. Електриків, 29 у
Подільському районі м. Києва за
договором від 29.12.2006 р. за № 85-6-00306 (п. 1082
додатку до рішення).

Пунктом 3 вказаного рішення зобов'язано
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) проінформувати про
прийняття цього рішення орендарів
земельних ділянок, вказаних у Додатку
до цього рішення та органи Державної
податкової служби.

Пунктом 4 рішення органи Державної
податкової служби зобов'язано
контролювати дотримання орендарями
земельних ділянок, зазначених у
додатку до рішення, вимог рішення при
подачі суб'єктами господарювання
податкових декларацій і обчисленні
ними суми орендної плати та при
нарахуванні фізичним особам суми
орендної плати, а при адмініструванні
орендної плати за ці земельні ділянки
застосовувати розмір орендної плати,
встановлений пунктом 1 цього рішення з
моменту офіційного оприлюднення
рішення.

У матеріалах справи наявний лист
Департаменту земельних ресурсів №
05704-15090 від 16.07.2013 адресований
відповідачу, в якому повідомляється
про необхідність приведення у
відповідність до законодавства
істотних умов договору оренди
земельної ділянки від 29.12.2006 р. за №
85-6-00306 адресою вул. Електриків, 29.

З огляду на визначення нових орендних
ставок, зміна яких є підставою для
зміни умов договору оренди земельної
ділянки, а також враховуючи те, що
відповідач не заперечує проти внесення
змін до договору, суд вважає позовні
вимоги Заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

В силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одер жання такої
пропозиції повідомляє іншу сторону про
результати її розгляду.

При цьому, недотримання позивачем
вимог положень ст. 188 Господарського
кодексу України, яка передбачає
обов'язок попереднього направлення
іншій стороні договору пропозиції про
його зміну, не може бути підставою для
відмови у позові про внесення змін до
договору, оскільки направлення такої
пропозиції є правом, а не обов'язком
особи, яка добровільного його
використовує виходячи з власних
інтересів, та не позбавляє позивача
права на звернення за захистом своїх
порушених прав до суду з позовом про
внесення змін до договору.

Також суд зазначає, що у п. 2.18 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» зазначено, що
вирішення спорів про внесення змін до
договору пов'язане із застосуванням
положення частини першої статті 626
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої договір є узгодженим
волевиявленням двох або більше сторін,
і тому суд не може зобов'язати іншу
сторону договору внести зміни до нього.
Отже, зацікавлена сторона у випадках,
передбачених законом, може просити суд
про внесення зміни до договору згідно з
рішенням суду, а не про зобов'язання
відповідача внести такі зміни до
договору.

Відповідно, до п. 2.19 вказаної постанови
у разі прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку. Оскільки відповідно
до частини першої статті 188
Господарського кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускається, внесення змін до
договору оренди землі у разі зміни
ставок орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів
уповноваженим органом повинно
здійснюватися з дотриманням порядку,
визначеного цією статтею
Господарського кодексу України. У разі
не досягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Оскільки орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

При цьому, надсилання відповідачу про
внесення змін до спірного договору
оренди є виключно правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
вимог ст. 188 Господарського кодексу
України щодо обов'язку надсилання
іншій стороні пропозицій про зміну
умов договору оренди земельної ділянки
не позбавляє його права звернутися до
суду з позовом до відповідача про зміну
умов договору за наявності спору, тобто
відсутності згоди на зміну умов
договору.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від
20.11.2012 р. у справі № 28/5005/640/2012.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно правомірності звернення з
даним позовом до суду заступником
прокурора Подільського району міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради суд відзначає
наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону
України "Про прокуратуру" при виявленні
порушень закону прокурор або його
заступник у межах своєї компетенції
мають право звертатись до суду з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Ст. 361 Закону України "Про прокуратуру"
передбачає, що представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Формами
представництва є, зокрема, звернення до
суду з позовами, коли порушуються
інтереси держави та участь у розгляді
судами справ. Прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Абзац третій частини першої та частина
третя ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
визначають, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави; прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

У рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено,
що інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств. Із врахуванням того, що
"інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного
кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України "Про
місцеве самоврядування" органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Враховуючи викладене, заступник
прокурора Подільського району міста
Києва правомірно згідно діючого
законодавства звернувся до суду з
даною позовною заявою для захисту
інтересів держави в особі Київської
міської ради.

Стосовно розподілу судових витрат суд
відзначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру ставка судовий
збір сплачується у розмірі 1
мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 32,33,49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника прокурора
Подільського району міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради задовольнити повністю.

2. Внести зміни до п. 4.2 договору оренди
земельної ділянки від 29.12.2006 р.,
укладеного між Київською міською радою
та Державним підприємством «Діброва»
зареєстрованого Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
державної адміністрації), про що
зроблено запис від 29.12.2006 р. за № 85-6-00306 у
книзі записів державної реєстрації
договорів, виклавши його у такій
редакції: «п. 4.2. Річна орендна плата за
земельну ділянку встановлюється у
розмірі 3% (три відсотки) від її
нормативної грошової оцінки».

3. Стягнути з Державного підприємства
«діброва» (04176, м. Київ, вул. Електриків,
буд 26; ідентифікаційний код 32620652) в
дохід Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1 218 (одну тисячу
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.12.2014 року

Суддя
Пукшин Л.Г.