ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
Справа № 904/6429/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г.
(доповідач),

суддів Подобєд І.М., Дмитренко Г.К.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: Іващенко В.О.,
довіреність №197 від 18.09.14, представник;

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"АКТА БАНК", м. Дніпропетровськ
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2014
року у справі № 904/6429/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ОРАНТА-СІЧ", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства
"АКТА БАНК", м. Дніпропетровськ

про стягнення 203 369,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2014
року (суддя Петренко Н.Е.)
позов задоволено в повному обсязі,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "АКТА БАНК" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ОРАНТА-СІЧ"
заборгованість по поверненню вкладу у
розмірі 200 000,00 грн., заборгованість по
сплаті відсотків за користування
вкладом у розмірі 3 369,87 грн., витрати по
сплаті судового збору у розмірі 4 067,40
грн.

Рішення мотивоване тим, що
відповідачем не в повному обсязі
виконано свої зобов'язання перед
позивачем, а саме не повернуто суму
депозиту та частину відсотків за
користування ним.

Доводи відповідача про те, що у зв'язку
із прийняттям рішення про
запровадження в ПАТ "АКТАБАНК"
тимчасової адміністрації, вимоги
позивача не можуть бути задоволеними,
господарським судом з посиланням на ч. 4
ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" не
взято до уваги, оскільки початок
тимчасової адміністрації та
ліквідації банку не є підставою для
невиконання договорів, які
забезпечують операційну діяльність
банку.

Не погодившись з даним рішенням
господарського суду Публічне
акціонерне товариство "АКТА БАНК"
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній
скарзі посилається, на те що рішення
прийняте з порушенням вимог чинного
законодавства України, при цьому суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, а також суд
невірно застосував норми як
матеріального так і процесуального
права.

Скаржник вважає, що у зв'язку із
прийняттям виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 16.09.2014
№ 576 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК» до
категорії неплатоспроможних» рішення
від 16.09.2014 № 90 «Про запровадження
тимчасової адміністрації у ПАТ
«АКТАБАНК», суд першої інстанції
помилково задовольнив вимоги Позивача
про стягнення грошових коштів, чим
порушив ч. 5 ст. 36 Закону № 4452
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Представник Позивача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник Позивача, Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ОРАНТА-СІЧ", у відзиві на
апеляційну скаргу зазначив, що суд
першої інстанції правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права, рішення господарського суду є
законним та обґрунтованим, просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, а рішення суду залишити без
змін, оскільки порушення прав Позивача
неправомірними діями Відповідача
шляхом невиконання умов договору
банківського вкладу (щодо дострокового
повернення депозитного вкладу) з боку
Відповідача відбулось 29.07.2014 року,
тобто до запровадження в установі
банку тимчасової адміністрації (17.09.2014
року).

Також, Позивач зазначає, що
законодавець передбачив процедуру
зупинення виплати грошових коштів
банками юридичним особам за вкладами
(депозитами) у період здійснення
повноважень тимчасовою адміністрацією
неплатоспроможного банку, проте це
правило не може стосуватись
передбачених цивільним законодавством
прав та гарантій щодо володіння,
користування та розпорядження
належними особі грошовими коштами.

Крім цього, у випадку задоволення
апеляційної скарги Відповідача,
фактично не буде визнано законних
позовних вимог ПАТ "Страхова компанія
«Оранта-Січ» на стягнення з ПАТ
"Актабанк" грошових коштів за
Договором, що позбавить на майбутнє ПАТ
"Страхова компанія "Оранта-Січ"
можливості на захист свого порушеного
права у суді, оскільки згідно п. 2) ч. 1
ст. 80 ГПК України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір мій
сторонами, про той же предмет спору.

В судовому засіданні 17.12.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

11.12.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
банківського вкладу в національній
валюті N 01 -Д1065. Предметом даного
договору є розміщення позивачем
тимчасово вільних коштів (вкладу) на
вкладному (депозитному) рахунку на
строк до 11.03.2014 року (а.с. 7).

Відповідно до Розділу 1 Договору
позивач перераховує тимчасово вільні
грошові кошти, а відповідач приймає на
відкритий позивачу вкладний
(депозитний) строковий рахунок кошти в
сумі 200 000,00 грн.

Пунктом 1.2 Договору встановлено,
що за використання коштів, розміщених
на рахунку позивача, відповідач
нараховує відсотки на суму вкладу з
розрахунку 14 % річних. У відповідності
до пункту 4.6. Договору відповідач
щомісяця (кожного 01 числа місяця за
попередній календарний місяць)
виплачує позивачу нараховані відсотки.

Згідно з Розділом 3 Договору
відповідач зобов'язався при закінченні
строку розміщення вкладу, повернути
позивачу суму вкладу та суму
невиплачених відсотків на поточний
рахунок позивача, вказаний у договорі.
У відповідності до п. 4.3. Договору
перерахування грошових коштів з
вкладного (депозитного) рахунку
позивача і виплата нарахованих
процентів здійснюється відповідачем
на поточний рахунок позивача,
визначений позивачем в реквізитах
сторін, визначених в розділі 6 цього
Договору без надання платіжного
доручення позивача.

Даний Договір набрав сили з
моменту підписання і повинен був діяти
до 11.03.2014 року.

Додатковою угодою № 1 до Договору
від 11.03.14р. строк дії цього договору був
змінений та встановлений до 11.06.2014 року
(а.с. 10).

19.05.2014 року між сторонами було
укладено Додаткову угоду № 2 до
Договору, у відповідності до якої, на
підставі листа позивача, було змінено
поточний рахунок та банківські
реквізити останнього (а.с. 11).

11.06.2014 року між сторонами було
укладено Додаткову угоду № 3 до
Договору, якою строк дії Договору
банківського вкладу в національній
валюті N 01-Д1065 було встановлено до 11.08.2014
року. Крім того, в даній додатковій
угоді сторони домовились про зміну
процентної ставки за договором, у
зв'язку з чим відповідач зобов'язався
за користування вкладом виплачувати
позивачу проценти по ставці 15% річних
(а.с. 12).

У відповідності до пункту 4.7. Договору
сторони мають право достроково
розірвати Договір. При цьому,
відповідач в день розірвання договору
зобов'язується повернути позивачу
вклад та виплатити нараховані відсотки
з урахуванням положень п.п. 4.8. та 4.9.
Договору.

Листом з вих. № 3-03/398 від 29.07.2014 року на
ім'я керівника ЗРУ ПАТ "Актабанк"
ОСОБА_3, позивач повідомив про те, що у
зв'язку необхідністю проведення виплат
страхових відшкодувань, просить
повернути на розрахунковий рахунок
позивача депозитний вклад в розмірі 200
000 грн. та нараховані відсотки за
договором 04.08.2014 року (а.с. 9).

Свої зобов'язання за Договором
банківського вкладу в національній
валюті N 01-Д1065 від 11.12.2013 року Позивач
виконав у повному обсязі,
перерахувавши на рахунок відповідача
грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., про що
свідчить платіжне доручення № 70 від
11.12.2013 року (а.с. 8).

Однак, Відповідач свої зобов'язання
перед позивачем виконав не у повному
обсязі, а саме - не повернув суму
депозиту та частину відсотків за
користування ним, внаслідок чого у
відповідача станом на 11.08.2014 року
виникла заборгованість перед
позивачем по поверненню вкладу в сумі
200 000,00 грн. та по сплаті відсотків за
користування вкладом в суми 3 369,87 грн.

Крім того, письмові вимоги позивача від
29.07.2014 року щодо дострокового
розірвання договору також були
залишені відповідачем без уваги.

У зв'язку з чим, Позивач просив стягнути
з Відповідача заборгованість по
поверненню вкладу в сумі 200 000,00 грн. та
по сплаті відсотків за користування
вкладом в суми 3369,87 грн., а всього 203 369,87
грн.

Постановою Правління Національного
банку України від 16.09.2014 № 576 Публічне
акціонерне товариство "АКТА БАНК"
віднесено до категорії
неплатоспроможних.

На підставі вищезазначеної постанови
НБУ виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 «Про
запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК», згідно
з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову
адміністрацію та призначено
уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ
ТОВАРИСТВО «АКТАБАНК» (а.с. 25).

Тимчасову адміністрацію в ПАТ
«АКТАБАНК» запроваджено строком на три
місяці з 17.09.2014 року по 17.12.2014 року.

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1060 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором
(стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1058
Цивільного кодексу України до відносин
банку та вкладника за рахунком, на який
внесений вклад, застосовуються
положення про договір банківського
рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу
України обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" цим законом
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб"
неплатоспроможний банк - банк, щодо
якого Національний банк України
прийняв рішення про віднесення до
категорії неплатоспроможних у порядку,
передбаченому Законом України "Про
банки і банківську діяльність".

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду призупиняються всі
повноваження органів управління банку
(загальних зборів, спостережної ради і
правління (ради директорів) та органів
контролю (ревізійної комісії та
внутрішнього аудиту). Уповноважена
особа Фонду від імені Фонду набуває усі
повноваження органів управління банку
та органів контролю з дня початку
тимчасової адміністрації і до її
припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється, зокрема, задоволення
вимог вкладників та інших кредиторів
банку.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої
цієї статті, не поширюється на
зобов'язання банку щодо виплати коштів
за вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.
Зазначені виплати здійснюються в межах
суми відшкодування, що гарантується
Фондом.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в
готівковій або безготівковій формі у
валюті України або в іноземній валюті,
які залучені банком від вкладника (або
які надійшли для вкладника) на умовах
договору банківського вкладу
(депозиту), банківського рахунку або
шляхом видачі іменного депозитного
сертифіката, включаючи нараховані
відсотки на такі кошти, в свою чергу,
вкладник - фізична особа (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності), яка уклала або на користь
якої укладено договір банківського
вкладу (депозиту), банківського рахунку
або яка є власником іменного
депозитного сертифіката.

Статтею 2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачено, що
кредитор банку - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки
та банківську діяльність" банківські
рахунки - рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які надають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Таким чином, Позивач хоча ї є
кредитором банку, однак є юридичною
особою, у зв'язку з чим норми п. 1 ч. 6 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" на
нього не поширюються, оскільки
стосуються лише фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
уповноважена особа Фонду діє від імені
Фонду відповідно до цього Закону і
нормативно-правових актів Фонду.
Уповноважена особа Фонду має право,
зокрема, продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій та відмовлятися від виконання
або розривати в порядку, встановленому
законодавством України, будь-які
договори (правочини) за участю банку,
які є збитковими чи непотрібними для
банку або виконання яких має
негативний вплив на фінансовий стан
банку.

З огляду на викладене, колегією суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду встановлено, що на
підставі, укладеного 11.12.2013 року між
Позивачем та Відповідачем Договору
банківського вкладу в національній
валюті N 01-Д1065, у Відповідача перед
Позивачем виникли зобов'язання,
зокрема, щодо повернення Позивачу суми
вкладу та суми невиплачених відсотків,
а саме перерахування грошових коштів з
вкладного (депозитного) рахунку
Позивача на поточний рахунок Позивача,
визначений позивачем в реквізитах
сторін в розділі 6 цього Договору.

Однак, в зв'язку з введенням у
Відповідача тимчасової адміністрації,
останній не виконав свої зобов'язання
щодо виконання листа Позивача про
повернення депозитного вкладу, зокрема
не здійснив повернення депозитного
вкладу в сумі 200 000 гривень і
нарахованих відсотків по депозитному
договору N 01-Д1065 від 11.12.2013 року на
розрахунковий рахунок Позивача в ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль».

З огляду на викладене та враховуючи, що
Відповідач є кредитором Позивача за
Договором банківського вкладу в
національній валюті N 01-Д1065 від 11.12.2013
року, щодо виконання Відповідачем
зобов'язань за зазначеним договором,
зокрема щодо повернення суми вкладу та
суми невиплачених відсотків, колегія
суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що вимога
Позивача про повернення та
перерахування суми вкладу та суми
невиплачених відсотків, які
знаходяться на його рахунку у
Відповідача, є саме вимогою кредитора
та не може бути виконана Відповідачем,
в силу прямої заборони законом, а саме
положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", у зв'язку із введенням у
Відповідача тимчасової адміністрації.

А тому, колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги, що
позовні вимоги Позивача про визнання
того, що Відповідач незаконно утримує
грошові кошти у сумі 203 369,87 грн., які
належать Позивачу та про стягнення з
Іідповідача 203 369,87 грн. - заборгованості
по поверненню вкладу у розмірі 200 000,00
грн. та заборгованості по сплаті
відсотків за користування вкладом у
розмірі 3 369,87 грн., що знаходяться на
його рахунку у Відповідача,
задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень позивача про те, що
порушення прав Позивача
неправомірними діями Відповідача
шляхом невиконання умов договору
банківського вкладу (щодо дострокового
повернення депозитного вкладу) з боку
Відповідача відбулось 29.07.2014 року (лист
№ 3-03/398 від 29.07.2014 року), тобто до
запровадження в установі банку 17.09.2014
року тимчасової адміністрації та не
було усунуте під час тимчасової
адміністрації, колегія суддів
зазначає, що відповідно до п. 32.2 ст. 32
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" у разі
порушення банком, що обслуговує
платника, встановлених цим Законом
строків виконання доручення клієнта на
переказ цей банк зобов'язаний сплатити
платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, що не може
перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними.

Тобто, за несвоєчасне переведення з
вини відповідача коштів з рахунку
позивача законодавством передбачена
відповідальність у вигляді сплати
пені.

З урахуванням наведеного, приймаючи до
уваги, що господарським судом
неправильно застосовано норми
матеріального права, зокрема приписи
ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду підлягає
скасуванню у зв'язку з порушенням норм
матеріального права, невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

В той же час, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відмова в
задоволенні позовних вимог
ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", які є
тимчасовими (діють під час тимчасової
адміністрації), та прийняте судове
рішення не заперечує право ПАТ
"Страхова компанія «Оранта-Січ» на
стягнення з ПАТ "Актабанк" грошових
коштів за Договором після закінчення
тимчасової адміністрації, та не
позбавляє на майбутнє ПАТ "Страхова
компанія "Оранта-Січ" можливості на
захист свого порушеного права у суді.

Оскільки апеляційна скарга підлягає
задоволенню, позовні вимоги
задоволенню не підлягають, а апелянт на
підставі п. 22 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» був звільнений від
сплати судового збору, то судові
витрати за подання апеляційної скарги
відповідно до ст. 49 ГПК України
необхідно розподілити між сторонами
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

У зв'язку з чим з Позивача в доход
Державного бюджету України необхідно
стягнути судовий збір за подачу
апеляційної скарги у сумі 2 033,69
гривень.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "АКТА БАНК",
м. Дніпропетровськ -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2014
року у справі № 904/6429/14 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ОРАНТА-СІЧ" до Публічного
акціонерного товариства "АКТА БАНК" про
стягнення 203 369,87 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ОРАНТА-СІЧ" в доход Державного бюджету
України судовий збір за подачу
апеляційної скарги у сумі 2 033,69
гривень.

Видачу наказу з урахуванням необхідних
реквізитів доручити господарському
суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
22.12.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
Г.К. Дмитренко