ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Справа № 910/11558/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дерепи В.І. - головуючого, Грека Б.М.,
Кривди Д.С. (доповідача),за участю
представників від:позивачаГаркавенко
С.В., представник, відповідачаОСОБА_5,
представник, третьої особине з'явились
(про час та місце судового засідання
повідомлені належним
чином),розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014у
справі№ 910/11558/14 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Київенерго"доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_5,третя особаКП
"Житлосервіс "Куренівка"Оболонського
району у м.Києві,простягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 про стягнення боргу за спожиту
активну електричну енергію в сумі 5985,22
грн, двократну вартість в сумі 5987,75 грн,
3% річних 180,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 (суддя Головатюк Л.Д.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 (судді:
Тищенко А.І. - головуючий, Коротун О.М.,
Михальська Ю.Б.), у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення та постанову скасувати і
передати справу на новий розгляд.
Скаргу мотивовано доводами про
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, а саме:
неправильне застосування ст.ст.526, 655, 692
Цивільного кодексу України та
порушення ст.ст.33, 34, 43, 80, 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
доводи, викладені у касаційній скарзі,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що 27.12.2000 між ПАТ "Київенерго" та
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5
укладено договір на користування
електричною енергією № 22197, в редакції
відповідно до додаткової угоди від
17.08.2011 № 22197.

За умовами п.1 договору позивач продає
електричну енергію відповідачу, а
відповідач оплачує її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами
договору та додатками до нього.

Відповідно до п.2 додатку 2 "Порядок
розрахунків" до договору відповідач
здійснює повну поточну оплату вартості
обсягу електричної енергії заявленого
на розрахунковий період за формою
попередньої оплати, яка згідно пп.2.1
цього ж додатку здійснюється до 15 числа
місяця, що передує розрахунковому
місяцю.

Згідно з пп.2.2 додатку 2 остаточний
розрахунок за спожиту активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, оплата рахунків
за перетікання реактивної
електроенергії та інших платежів
згідно з умовами цього договору
здійснюється на підставі виставлених
постачальником рахунків протягом 5
операційних з дня їх отримання.

За даними акта про використану
електричну енергію та з урахуванням
розрахункової величини втрат
визначається обсяг фактично спожитої
активної електроенергії та
перетікання реактивної
електроенергії. Цей обсяг сторони
фіксують в "Акті про
приймання-передавання товарної
продукції", "Акті надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії", два примірники яких
Постачальник надає Споживачу. Останній
має повернути погодженими по одному
примірнику зазначених документів в
наступному розрахунковому періоді (п.5
додатку 2).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було надано суду копії акту
про використану активну/реактивну
електричну енергію за звітний період,
рахунки та рахунки-розшифровки про
використану активну /реактивну
електричну енергію за спірний період,
акти надання послуг з перетікання
реактивної електроенергії, акти
прийняття-передавання товарної
продукції, акти контрольного огляду
розрахункових точок, довідку про
надходження коштів в погашення боргу
за спожиту електричну енергію.

Як встановили суди попередніх
інстанцій, відповідач 16.05.2013 звернувся
до позивача із заявою вх. №31/3-1761 про
розірвання договору на постачання
електричної енергії.

12.06.2013 на підставі листа відповідача,
представники позивача вийшли за
адресою об'єкта по договору та склали
Акт про відключення споживача при
розірванні договору №. При
складанні Акту в присутності ОСОБА_5
було зазначено тип лічильника та
показання на рівні 1821кВт.

Оскільки згідно останнього Акту про
використану електричну енергію за
квітень 2013 відповідачем було
зазначено поточні показники на рівні
6813кВт, вбачається, що лічильник
перейшов через 00000. Таким чином,
відповідачем спожито 5058кВт.

Позивач, посилаючись на те, що за період
з 01.04.2013 по 01.05.2014 у відповідача виник
борг за спожиту активну електричну
енергію на суму 5985,22 грн, звернувся з
позовом у даній справі про стягнення з
відповідача боргу в зазначеній сумі та
двократну вартість в сумі 5987,75 грн у
зв'язку з перевищенням відповідачем
договірних величин.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходили з наступного.

Так, суди встановили, що відповідач
отримував послуги щодо постачання
електроенергії у зв'язку із
перебуванням в нежитловому приміщенні
за адресою АДРЕСА_1, яке займав на
підставі договору оренди нежитлового
приміщення № 12148 від 13.03.2008.

Термін дії договору № 12148 від 13.03.2008 на
нежитлове приміщення АДРЕСА_1
закінчився 11.03.2009.

Приміщення відповідача було здане
згідно акту прийому-передачі
балансоутримовачу - КП "Житлосервіс"
Куренівка" Оболонського района м.
Києва.

Також суди дослідили акт обстеження
даного нежитлового приміщення,
затвердженого начальником ЖЕК-512 від
01.04.2013, відповідно до якого нежитлове
приміщення площею 12,4кв.м. в будинку
АДРЕСА_1 за цільовим призначенням
фактично використовується для власних
потреб (вільне).

За таких обставин суди дійшли висновку,
що позивачем не доведений факт надання
послуг з постачання електроенергії
саме відповідачеві.

Однак, колегія не може погодитися з
таким висновком судів попередніх
інстанцій.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання і одностороння зміна умов
договору не допускаються, за винятком
випадків, передбачених законом.

Посилаючись на те, що відповідач, з
огляду на закінчення договору оренди,
не був споживачем послуг, а приміщенням
в будинку АДРЕСА_1 і електричною
енергією користувались інші юридичні
особи, суди попередніх інстанцій не
дали належної оцінки наявній в
матеріалах справи додатковій угоді до
договору від 27.12.2000 №22197 про постачання
електричної енергії, якою даний
договір викладено в новій редакції.

Так, суди не дали оцінки тій обставині,
що вказана додаткова угода підписана
Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_5 17.08.2011, тобто після того, як, за
висновком суду, термін дії договору
оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1
з відповідачем закінчився (11.03.2009).

Також 17.08.2011 відповідачем було
підписано Додаток №1 до зазначеної
вище додаткової угоди та Додаток 2
"Порядок розрахунків".

Умовами п.2.5 Додатку 1 сторони
передбачили, що у разі звільнення
Споживачем займаного приміщення,
реорганізації, ліквідації (у т.ч. шляхом
банкрутства), відчуження в будь-який
спосіб займаного приміщення терміну
права користування на
електроустановки Споживач
зобов'язаний повідомити постачальника
за 20 діб до дня настання таких змін та
надати заяву щодо розірвання договору
і в цей самий термін здійснити сплату
усіх видів платежів, передбачених цим
Договором, до дня настання
вищезазначених змін включно, а
Постачальник зобов'язаний припинити
постачання електричної енергії з дня
звільнення Споживачем приміщення або
закінчення терміну права користування
на електроустановки.

Правової оцінки правовідносинам, які
склалися між сторонами за договором
про постачання електричної енергії в
редакції від 17.08.2011 суди не дали;
обставини дотримання сторонами умов
п.2.5 не встановили.

На підтвердження позовних вимог та у
відповідності до ст.33 ГПК України
позивачем було надано копії акту про
використану активну/реактивну
електричну енергію за звітний період,
рахунки та рахунки-розшифровки про
використану активну /реактивну
електричну енергію за спірний період,
акти надання послуг з перетікання
реактивної електроенергії, акти
прийняття-передавання товарної
продукції, акти контрольного огляду
розрахункових точок, довідку про
надходження коштів в погашення боргу
за спожиту електричну енергію.

Суди, обмежившись посиланням на
наявність таких документів в
матеріалах справи, не дослідили їх та
не дали власної правової оцінки
розрахунковим документам.

Таким чином, суди не з'ясували дійсні
права і обов'язки сторін стосовно
предмету та підстави виникнення спору,
не перевірили всі обставини, що мають
значення для справи, чим порушили
вимоги ст.43 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і
передати справу на новий розгляд, якщо
суд припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення та постанова у справі
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119-11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 у справі
№ 910/11558/14 скасувати, а справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Головуючий
В.Дерепа

Судді
Б.Грек

Д.Кривда