КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 5/62

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Гарник Л.Л.

Доманської М.Л.

при секретарі судового засідання -
Атарщіковій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи № 5/62 за
апеляційними скаргами Національного
банку України в особі Головного
управління Національного банку
України по місту Києву і Київській
області та приватного підприємства
"Маркос"

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.01.2011 року

по справі № 5/62 (суддя Іванова Л.Б.)

за позовом Національного банку України
в особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області

до приватного підприємства
"Маркос"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, компанія «С-ПРОФІТ ЛТД»

про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

за зустрічним позовом приватного
підприємства "Маркос"

до Національного
банку України

про визнання іпотечного договору
припиненим в зв'язку з банкрутством
іпотекодавця

за участю прокуратури
міста Києва

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом
(апелянта 1): Таболін О.С. довіреність
№ 9461 від 25.11.2014;

від відповідача за первісним позовом
(апелянта 2): не з'явився;

від третьої особи за первісним позовом
1: не з'явився;

від третьої особи за первісним позовом
2: Горожанова В.А. довіреність
№ 1027 від 27.08.2014, Понько Р.В. довіреність
№ 1549 від 18.12.2014.

від прокуратури: Лиховид О.С.
посвідчення № 002628 від 05.09.2012;

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до господарського суду м.
Києва з позовною заявою Національний
банк України в особі Головного
управління Національного банку
України по місту Києву і Київській
області (надалі по тексту -
Національний банк України, первісний
позивач, зустрічний відповідач,
апелянт, скаржник) до приватного
підприємства "Маркос" (надалі по тексту
- ПП "Маркос", зустрічний позивач,
первісний відповідач) про звернення
стягнення на предмет іпотеки в
обґрунтування своїх вимог, з
посиланням на ст. ст. 23, 33, 35, 39 Закону
України "Про іпотеку" та ст. 590
Цивільного кодексу України, зазначав,
що ПП "Маркос" набувши у власність від
товариства з обмеженою
відповідальністю "Стайєр" (надалі по
тексту - ТОВ "Стайєр") майно, що
знаходилось в іпотеці у банку
відповідно набуло статус іпотекодавця
і має всі його права та обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Крім того, в подальшому Національний
банк України подав уточнення до
позовної заяви, в яких навів додаткові
обставини у справі, які, на його думку,
свідчать про обґрунтованість
заявлених позовних вимог та просив суд,
звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 16.03.2009,
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Козяриком В. М. за реєстровим №
771, а саме, офісно-складський комплекс
літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., що
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Петрівське, вул. Київська, буд. 43, для
задоволення вимог Національного банку
України за кредитним договором № 08/09/10
від 16.03.2009 в розмірі 43384854,90 грн., у тому
числі: 40 200 000,00 грн. суми кредиту, 3 143 860,25
грн. процентів за користування
кредитом, 40 994,65 грн. суми пені за
прострочення сплати процентів по
кредиту; вжити заходів щодо
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на предмет іпотеки -
офісно-складський комплекс літ. "А",
загальною площею 6 390,0 кв.м., що
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Петрівське, вул. Київська, буд. 43 та
визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки - офісно-складського комплексу
літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв. м., що
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Петрівське, вул. Київська, буд. 43, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною для його подальшої
реалізації у сумі 43 384 854,90 грн.

При цьому, до господарського суду м.
Києва звернулось ПП "Маркос" із
зустрічною позовною заявою, у якій
просило визнати припиненим іпотечний
договір, зареєстрований за № 525 від
16.03.2009, укладений між Національним
банком України та ТОВ "Стайєр" на
забезпечення кредитного договору №
08/08/10 від 16.03.2009. В обґрунтування
заявлених вимог ПП "Маркос" посилався
на ст. 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та
стверджував, що оскільки Національним
банком України не було заявлено вимог
до ТОВ "Стайєр" у встановленому цією
статтею порядку, то відтак ці вимоги є
погашеними. Крім того, ПП "Маркос"
зазначало, що ухвалою господарського
суду міста Києва від 02.08.2010 було
затверджено звіт ліквідатора, ТОВ
"Стайєр" ліквідовано та виключено з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України, а
тому на думку первісного відповідача,
дія іпотечного договору припинена з
моменту припинення ТОВ "Стайєр", а саме,
з 09.08.2010. Також, ПП "Маркос" з посиланням
на ст. 23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" зазначав, що з
моменту визнання ТОВ "Стайєр" банкрутом
та відкриття ліквідаційної процедури з
майна (предмета іпотеки за іпотечним
договором) були зняті усі обтяження.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.01.2011 по справі № 5/62 в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено; скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
господарського суду міста Києва від
15.10.2010 по справі № 5/62.

Оскаржуване рішення вмотивоване
зокрема тим, що позовні вимоги
Національного банку України
задоволенню не підлягають як такі, що
не ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а позивачем за
зустрічним позовом невірно обрано
спосіб захисту його прав та інтересів,
які, на його думку, порушено зустрічним
відповідачем.

При цьому господарський суд в рішенні,
з посиланням на положення Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» встановив, що
оскільки банк не звертався з
кредиторськими вимогами до ТОВ
«Стайер» про виконання зобов'язань за
укладеним іпотечним договором, то у
відповідності до ч. 5 ст. 31 вказаного
Закону його вимоги не розглядаються та
вважаються погашеними. В зв'язку чим
суд дійшов висновку, що вимоги банку, що
випливають з умов іпотечного договору
є погашеними і відповідно банк станом
на дату прийняття рішення не має жодних
правових підстав на отримання майна.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Національний банк України
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення в
частині відмови у задоволенні
первісного позову скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог Національного банку
України в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги Національний банк України
вважає, що оскаржуване рішення є
необґрунтованим, незаконним і таким, що
підлягає скасуванню з підстав
невідповідності висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи та
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права.

Національний банк України в поданій
апеляційній скарзі зазначає, що під час
ліквідаційної процедури ліквідатор
ТОВ «Стайер» володів інформацією про
те, що АКБ «Східно-Європейський банк»
не виконує своїх зобов'язань перед
банком та можливе звернення стягнення
на його майно і відповідно міг
підрахувати кредиторські вимоги
Національного банку України до нього
та внести їх до реєстру вимог
кредиторів без отримання від банку
заяви з грошовими вимогами до боржника.

Крім того, апелянт зазначає, що не
оскаржує підстави переходу права
власності на предмет іпотеки від ТОВ
«Стайєр» до відповідача за первісним
позовом та підстав припинення
юридичної особи ТОВ «Стайер», а
посилається на норми згідно яких,
застава зберігається при переході
права власності на заставлене майно до
іншої особи на законних підставах. В
зв'язку з чим на думку апелянта
відповідач за первісним позовом є
належним іпотекодавцем та перебрав на
себе всі права та обов'язки
іпотекодавця за іпотечним договором,
укладеним між ТОВ «Стайєр» та
Національним банком України.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням місцевого господарського
суду, ПП "Маркос" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову та
визнати припиненим укладений між
Національним банком України та ТОВ
"Стайєр" на забезпечення кредитного
договору № 08/08/10 від 16.03.2009 іпотечний
договір, зареєстрований за № 525 від
16.03.2009.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 залучено
ТОВ "Стайєр" до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача. Припинено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ПП "Маркос". Апеляційну скаргу
Головного управління Національного
банку України по місту Києву і
Київській області залишено без
задоволення. Рішення господарського
суду м. Києва від 11.01.2011 по справі № 5/62
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 касаційну скаргу
Національного банку України
задоволено, касаційну скаргу
заступника прокурора міста Києва
задоволено частково, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013
скасовано, справу передано на новий
розгляд до Київського апеляційного
господарського суду.

За результатами нового розгляду
апеляційної скарги, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2012
припинено апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ПП "Маркос" на
рішення господарського суду м. Києва
від 11.01.2011 по справі № 5/62. Апеляційну
скаргу Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області на рішення
господарського суду міста Києва від
11.01.2011 по справі № 5/62 задоволено,
рішення скасовано частково - в частині
відмови у задоволенні первісного
позову, постановлено в цій частині нове
рішення, яким позов Національного
банку України в особі Головного
управління Нацбанку України по місту
Києву та Київській області до ПП
"Маркос" та приватної компанії з
обмеженою відповідальністю "С-Профіт
Лтд" про звернення стягнення на предмет
іпотеки задоволено в повному обсязі.
Звернено стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 16.03.2009,
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Козяриком В. М. за реєстровим №
771, а саме, офісно-складський комплекс
літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., що
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Петрівське, вул. Київська, буд. 43, для
задоволення вимог Національного банку
України за кредитним договором № 08/09/10
від 16.03.2009 в розмірі 43 384 854,90 грн., у тому
числі: 40 200 000,00 грн. суми кредиту, 3 143 860,25
грн. процентів за користування
кредитом, 40 994,65 грн. суми пені за
прострочення сплати процентів по
кредиту. Визначено спосіб реалізації
предмета іпотеки - офісно-складського
комплексу літ. "А", загальною площею 6 390,0
кв. м., що розташований за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с. Петрівське, вул. Київська, буд.
43, шляхом проведення прилюдних торгів
за початковою ціною для його подальшої
реалізації у сумі 43 384 854,90 грн. В решті
рішення господарського суду м. Києва
від 11.01.2011 по справі № 5/62 залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.10.2014 касаційну скаргу
приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "С-Профіт Лтд"
задоволено частково; постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2014 по
справі № 5/62 скасовано; справу передано
до Київського апеляційного
господарського суду на новий розгляд.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014
сформовано для розгляду апеляційних
скарг по справі № 5/62 колегію суддів у
складі Копитова О.С. (головуюча), Гарник
Л.Л., Доманська М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 колегією
суддів у складі: головуючого судді -
Копитової О.С., суддів: Гарник Л.Л.,
Доманської М.Л. прийнято справу № 5/62
для розгляду апеляційних скарг
Національного банку України в особі
Головного управління Національного
банку України по місту Києву і
Київській області та ПП "Маркос" на
рішення господарського суду міста
Києва від 11.01.2011 до провадження та
ухвалено розглядати спільно,
об'єднавши їх в одне апеляційне
провадження і призначено до розгляду
на 25.11.2014.

Ухвалою суду від 25.11.2014 розгляд
апеляційних скарг було відкладено на
09.12.2014.

В судовому засіданні 09.12.2014 року
Національним банком України подано
заяву про залучення у справі іншого
відповідача, приватну компанію з
обмеженою відповідальністю «С-ПРОФІТ
ЛТД» (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY) (надалі по
тексту компанія «С-ПРОФІТ ЛТД»),
зареєстровану у Сполученому
королівстві за № 7701793 і адресою 43 BEDFORD
STREET OFFICE 11 LONDON UNITED KINGDOM WC 2E9HA, оскільки
станом на дату розгляду справи
власником нерухомого майна є
зазначена юридична особа і вона
відповідно повинна бути відповідачем у
спірних правовідносинах за іпотечними
зобов'язаннями.

Ухвалою від 09.12.2014 року розгляд справи
було відкладено на 18.12.2014 року.

В судовому засіданні 18.12.2014 року
розглянуто клопотання банку про
залучення до участі у справі іншого
відповідача. Колегією суддів
відмовлено в задоволенні зазначеного
клопотання в силу наступного.

Розглядаючи клопотання позивача за
первісним позовом колегія суддів
враховує Постанову Вищого
господарського суду України від 12.12.2013
року, прийняту в цій справі та позицію
Вищого господарського суду України
викладену в абз. 4 п. 8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 17.05.2011 року «Про деякі питання
практики застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України» відносно того, що апеляційний
суд має право залучати до участі у
справі іншого відповідача чи здійснити
за згодою позивача заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

Однак, на думку апеляційного суду, така
заміна можлива в двох випадках: 1) коли
станом на дату прийняття оскаржуваного
рішення особа, яку просять залучити до
справи на стадії апеляційного розгляду
дійсно була належним відповідачем по
справі і судом першої інстанції
досліджувались обставини, що також
стосуються і її прав та обов'язків,
тощо, однак її не було залучено до
участі у справі судом першої інстанції
2) в разі правонаступництва.

Як убачається з матеріалів справи і
станом на дату звернення первісного
позивача з позовом до суду (14.10.2010 року)
і станом на дату прийняття
оспорюваного рішення (11.01.2011 року)
належним відповідачем було ПП
«Маркос», судом досліджувалось питання
набуття зазначеною особою у власність
спірного майна та підставності вимог
банку до нього, при цьому жодні
обставини, що стосувались компанії
«С-ПРОФІТ ЛТД» в суді першої інстанції
не розглядались та не могли
розглядатись, оскільки станом на дату
прийняття оспорюваного рішення
зазначена особа не мала жодного
відношення до спірного майна і
відповідно судове рішення не
стосується зазначеної особи.

Доказів того, що приватна компанія
«С-ПРОФІТ ЛТД» є правонаступником
відповідача матеріали справи не
містять та заперечуються самим
позивачем за первісним позовом.

Висновки апеляційного суду викладені в
постанові по цій справі від 22.10.2013 року,
які спростовані постановою
касаційного суду від 12.12.2013 року
стосувались відсутності повноважень у
апеляційного суду для заміни та
залучення іншого відповідача на стадії
апеляційного перегляду справи взагалі,
в даному ж випадку колегія суддів
виходить з відсутності підстав для
такого залучення.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно:
"офісно-складський комплекс літ. "А",
загальною площею 6 390,0 кв.м., який
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район,
с.Петрівське, вул. Київська, буд. 43, з
22.06.2012 належав Смірнову Андрію
Ростиславовичу на підставі свідоцтва
про придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів", а з 22.10.2012, належить
на праві власності компанія «С-ПРОФІТ
ЛТД» на підставі "договору про
задоволення вимог іпотекодержателя Р№
9493 від 12.10.2012."

Враховуючи той факт, що станом на дату
прийняття постанови власником
спірного майна є саме компанія
«С-ПРОФІТ ЛТД» колегія суддів,
користуючись положеннями ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, вважає за доцільне залучити
вказану особу до участі у справі в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні первісного відповідача.

Компанія «С-ПРОФІТ ЛТД» заявила
клопотання про припинення провадження
по справі на підставі ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України в зв'язку з ліквідацією
відповідача за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом.

Колегія суддів відмовила третій особі
в задоволенні зазначеного клопотання,
зокрема з підстав того, що станом на
дату прийняття рішення по справі ПП
«Маркос» було діючим підприємством та
було ліквідовано вже після відкриття
апеляційного провадження по справі, в
зв'язку з чим припиняти провадження по
справі за наявності рішення суду
першої інстанції на стадії
апеляційного розгляду є безпідставним.

В судове засідання призначене на 18.12.2014
представники ПП «Маркос» та АКБ
«Східно-європейський банк» не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили.

При цьому, колегією суддів встановлено,
що відповідно до матеріалів справи ПП
«Маркос» ліквідовано, про що внесено
запис до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних-осіб
підприємців України 29.08.2012 року.

АКБ «Східно-Європейський банк»
знаходиться в стадії ліквідації з
24.12.2009 року та згідно пояснень
представника Національного банку
України ліквідація знаходиться на
завершальній стадії, однак з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців України банк
не виключений.

Враховуючи зазначені обставини, а
також той факт, що поштова
кореспонденція суду направлялась за
належними адресами та з дотриманням
строків поштового перебігу колегія
суддів вважає за можливе прийняти
рішення без участі представників
сторін, які не з'явились в судове
засідання.

В судовому засіданні 18.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Заслухавши пояснення представників
сторін, що з'являлись в судові
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши правильність
застосування господарським судом при
прийнятті оскарженого рішення норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Національного банку України в
особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи,
06.02.2009 року між Національним банком
України в особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області та
акціонерним комерційним банком
"Східно-Європейський банк" (надалі по
тексту АКБ «Східно-Європейський банк»
було укладено кредитний договір № 08/09
на відкриття невідновлювальної
кредитної лінії на 150000000,00 грн. на строк
з 06.02.2009 по 05.02.2010 за ставкою 16,5% річних, в
рамках цього договору укладаються
окремі кредитні договори.

16.03.2009 року між Національним банком
України в особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області та АКБ
"Східно-Європейський банк" було
укладено кредитний договір № 08/09/10 від
16.03.2009, відповідно до умов якого
кредитор надав позичальнику кредит в
межах відкритої невідновлювальної
кредитної лінії за договором № 08/09 від
06.02.2009 у розмірі 40200000,00 грн. на строк з
16.03.2009 до 05.02.2010 з відсотковою ставкою 16,5
% річних.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
кредитор свої зобов'язання за
кредитним договором в частині надання
кредиту виконав в повному обсязі, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи банківською випискою за 16.03.2009
та не заперечується присутніми в
судовому засіданні представниками
сторін.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного
кредитного договору під забезпечення
кредиту надається офісно-складський
комплекс літ. "А", загальною площею 6 390,0
кв.м., який розташований за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с.Петрівське, вул. Київська, буд.
43, що належить майновому поручителю ТОВ
"Стайєр" на праві власності вартістю 93
772 718 грн., про що укладається іпотечний
договір.

З метою виконання зобов'язань за
кредитним договором, між Національним
банком України в особі Головного
управління Національного банку
України по місту Києву і Київській
області (іпотекодержателем) та ТОВ
"Стайєр" (іпотекодавцем) укладено
іпотечний договір від 16.03.2009, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
Козяриком В.М. та зареєстровано в
реєстрі за № 771. Відповідно до умов
якого забезпечено вимоги іпотеко
держателя в частині повернення
наданого у сумі 40200000,00 грн. кредиту та
строком повернення не пізніше 05.02.2010,
сплати процентів за користування
кредитом в розмірі 16,5 % річних, сплати
штрафних санкцій, а також вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за кредитним договором і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки, витрат на утримання та
збереження предмету іпотеки, збитків,
завданих порушенням умов іпотечного та
кредитного договорів.

Згідно п. 5.1. іпотечного договору,
предметом іпотеки є офісно-складський
комплекс літ. "А", загальною площею 6 390,0
кв.м., що розташований за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с. Петрівське, вул. Київська, буд.
43.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного
кодексу України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно приписів ч. 1 ст. 575 Цивільного
кодексу України, іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" встановлено, іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до п. 20 іпотечного договору,
звернення стягнення на майно
здійснюється у випадках, передбачених
умовами іпотечного договору,
відповідно до ст. 24 та розділу V Закону
України "Про іпотеку" на підставі
рішення суду або на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно із п. 24 цього договору.

Згідно умов кредитного договору АКБ
"Східно-Європейський банк" повинен
виконати свій обов'язок по поверненню
кредитних коштів та сплаті відсотків в
строк до 05.02.2010, а відтак, з 06.02.2010
зобов'язання вважається простроченим,
і відповідно банк з 06.02.2010 вправі
вимагати від АКБ "Східно-Європейський
банк" виконання обов'язків за кредитним
договором.

Матеріалами справи встановлено, що
заборгованість АКБ
"Східно-Європейський банк" перед
позивачем за первісним позовом
становить 43 384 854,90 грн., з яких 40 200 000,00
грн. простроченої заборгованості за
основною сумою кредиту, 3 143 860,25 грн.
простроченої заборгованості за
нарахованими процентами, 40 994,65 грн.
пені за прострочення оплати процентів
по кредиту.

При цьому, постановою Правління
Національного банку України № 756 від
18.12.2009 "Про відкликання банківської
ліцензії та ініціювання процедури
ліквідації АКБ "Східно-Європейський
банк" з 21.12.2009 відкликано банківську
ліцензію та ініційовано процедуру
ліквідації банку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі
про відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом або при ліквідації юридичної
особи - іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобов'язання, якщо іпотекодержатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Враховуючи факт невиконання АКБ
«Східно-Європейський» своїх
зобов'язань за кредитним договором у
Національного банку України виникло
право звернення з вимогами до ТОВ
«Стайєр» щодо їх задоволення за
рахунок предмета іпотеки.

Матеріалами справи встановлено, що
ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.03.2010 року порушено провадження у
справі № 44/209-б про банкрутство ТОВ
"Стайєр"," з урахуванням особливостей
застосування процедури банкрутства
боржника, що ліквідується власником,
передбачених ст. 51 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду м.
Києва від 06.04.2010 року у справі №44/209-б
ТОВ "Стайєр" визнано банкрутом,
припинено процедуру розпорядження
майном, відкрито ліквідаційну
процедуру , задоволено клопотання
заявника та призначено ліквідатором у
справі № 44/209-б голову ліквідаційної
комісії Сухенко Н.Г., яку зобов'язано у
п'ятиденний строк з дня прийняття
постанови про визнання боржника
банкрутом подати до офіційних
друкованих органів оголошення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
провести ліквідаційну процедуру та
надати суду свій звіт та ліквідаційний
баланс банкрута.

У газеті "Голос України" від 08.04.10 року
№62 (4812) здійснено публікацію
оголошення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 01.06.2010 року у справі № 44/209-б було
визнано кредиторами боржника ряд
підприємств, установ та фізичних осіб,
затверджено реєстр вимог кредиторів на
суму 7 619 250,27грн.

Згідно наявних матеріалів справи
Національний банк України у визначений
період своїх вимог до іпотекодавця -ТОВ
«Стайєр» не заявляв.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.06.2010 року у справі № 44/209-б було
затверджено мирову угоду та припинено
провадження у справі.

У відповідності до зазначеної мирової
угоди право власності на предмет
іпотеки перейшло до ПП "Маркос".

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.08.2010 року у справі № 44/209-б було
затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута, а також
ліквідовано банкрута ТОВ "Стайєр", як
юридичну особу у зв'язку з
банкрутством.

Враховуючи вищевикладені обставини та
посилаючись на приписи ст. 23 Закону
України «Про іпотеку», в силу якої, у
разі переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою, Національний банк
України в особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області просив
звернути стягнення на майно, а саме:
офісно-складський комплекс літ. "А",
загальною площею 6 390,0 кв.м., який
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район,
с.Петрівське, вул. Київська, буд. 43, на
яке право власності набуло ПП "Маркос"
на підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою господарського
суду міста Києва 29.06.2010 по справі №
44/209-б про банкрутство ТОВ "Стайєр".

Тобто, банк не оспорюючи правомірності
набуття ПП «Маркос» права власності на
іпотечне майно (зазначено в клопотанні
про зупинення провадження (т.2, арк. спр.
127) просив суд задовольнити його вимоги
за рахунок іпотечного майна в силу
положень ст. 23 Закону України «Про
іпотеку».

При цьому, як встановлено матеріалами
справи, за апеляційною скаргою банку,
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.01.2011 року по
справі № 44/209-б скасовано ухвали
господарського суду міста Києва від
01.06.2010 року (затвердження реєстру вимог
кредиторів), від 29.06.2010 року
(затвердження мирової угоди) та 02.08.2010
року (затвердження звіту ліквідатора,
ліквідація ТОВ «Стайєр»), а справу №
44/209-б направлено на розгляд до
господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 01.10.2012 року по справі № 44/209-б-50/118-б,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2012 та
Постановою Вищого господарського суду
України від 11.12.2012 року Національний
банк України визнано кредитором ТОВ
"Стайєр" на суму 43 384 854,91 грн. (перша
черга) та зобов'язано ліквідатора ТОВ
"Стайєр" внести до реєстру вимог
кредиторів визнані грошові вимоги
Національного банку України.

Дослідивши мотивувальну частину
вказаної ухвали колегією суддів
встановлено, що вимоги банку на суму 43
384 854,91 грн. обґрунтовані саме
невиконанням АКБ «Східно-Європейський
банк» своїх зобов'язань перед
Національним банком України за
кредитним договором № 08/09/10 від 16.09.2009
року і наявністю у боржника зобов'язань
перед банком згідно укладеного
договору іпотеки № 177 від 16.03.2009 року.

Господарський суд в ухвалі від 01.10.2012
року, з посиланням на ст.ст. 49, 572, 575
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про іпотеку» дійшов висновку,
що вимоги Національного банку України
до ТОВ «Стайєр» підлягають задоволенню
в заявленій сумі заборгованості АКБ
«Східно-Європейський», вимоги
Національного банку України
підлягають включенню до реєстру вимог
кредиторів першої черги, та
задоволенню за рахунок заставленого
майна, переважно перед іншими
кредиторами.

Тобто, в межах справи про банкрутство
ТОВ «Стаєйр», після скасування
апеляційним судом ухвали про
затвердження реєстру вимог кредиторів,
затвердження мирової угоди на підставі
якої ПП «Маркос» набуло права
власності на спірне майно, та ухвали
про ліквідацію боржника, Національний
банк України визнаний кредитором ТОВ
«Стаєйр» та його вимоги відносно
заборгованості АКБ
«Східно-Європейський» в розмірі 43 384
854,91 грн. підлягають задоволенню саме за
рахунок іпотечного майна згідно
договору іпотеки № 177 від 16.03.2009 року. Ті
самі вимоги, в тому самому розмірі та за
рахунок того самого майна
(офісно-складський комплекс літ. "А",
загальною площею 6 390,0 кв.м., який
розташований за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район,
с.Петрівське, вул. Київська, буд. 43)
намагається банк погасити і рамках
справи 5/62 заявляючи позовні вимоги до
ПП «Маркос» (та згідно клопотання про
залучення іншого відповідача і до
компанії «С-ПРОФІТ ЛТД»).

Умови та порядок відновлення
платоспроможності суб'єкта
підприємницької діяльності - боржника
або визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедури,
повного або часткового задоволення
вимог кредиторів здійснюється в
порядку, визначеному Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

19.01.2013 року набрала чинності нова
редакція Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до п. 1-1 прикінцевих та
перехідних положень зазначеного
закону положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.
Положення цього Закону, що регулюють
продаж майна в провадженні у справі про
банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом. Положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Як убачається з матеріалів справи
постанова про визнання ТОВ «Стайєр»
банкрутом була прийнята господарським
судом м. Києва 12.05.2009 року. Зазначена
постанова набула чинності, матеріали
справи не містять доказів оскарження
її в апеляційному або касаційному
порядку.

За таких обставин підлягає
застосуванню (окрім положень щодо
продажу майна банкрута) редакція
закону станом до 19.01.2013 року.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
усі види майнових активів (майно та
майнові права) банкрута, які належать
йому на праві власності або повного
господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідаційної
процедури, включаються до складу
ліквідаційної маси, за винятком
об'єктів житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, які в разі банкрутства
підприємства передаються в порядку,
встановленому законодавством, до
комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових
умов і фінансуються в установленому
порядку.

Речі, визначені родовими ознаками, що
належать банкруту на праві володіння
або користування, включаються до
складу ліквідаційної маси.

Майно банкрута, що є предметом застави,
включається до складу ліквідаційної
маси, але використовується виключно
для першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ліквідатор з дня свого призначення
здійснює, зокрема такі повноваження:
приймає до свого відання майно
боржника, вживає заходів по
забезпеченню його збереження; виконує
функції з управління та розпорядження
майном банкрута; здійснює
інвентаризацію та оцінку майна
банкрута згідно з законодавством;
аналізує фінансове становище банкрута;
виконує повноваження керівника
(органів управління) банкрута; очолює
ліквідаційну комісію та формує
ліквідаційну масу; з підстав,
передбачених частиною десятою статті 17
цього Закону, подає до господарського
суду заяви про визнання недійсними
угод боржника; вживає заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та
повернення майна банкрута, що
знаходиться у третіх осіб; реалізує
майно банкрута для задоволення вимог,
включених до реєстру вимог кредиторів,
у порядку, передбаченому цим Законом,
тощо.

При цьому у відповідності до ч. 4
зазначеної статті дії ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть бути
оскаржені до господарського суду
власником майна (органом,
уповноваженим управляти майном)
банкрута; особою, яка відповідає за
зобов'язаннями банкрута; кожним
кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись на
свої права власника або іншу підставу,
передбачену законом чи договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси.

Черговість задоволення вимог
кредиторів визначена ст. 31 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», зокрема
встановлено, що кошти, одержані від
продажу майна банкрута, спрямовуються
на задоволення вимог кредиторів, у
порядку, встановленому цією статтею та
у першу чергу, між іншим
задовольняються вимоги, забезпечені
заставою.

Статтею 32 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що після завершення усіх
розрахунків з кредиторами ліквідатор
подає до господарського суду звіт та
ліквідаційний баланс, до якого
додаються: показники виявленої
ліквідаційної маси (дані її
інвентаризації); відомості про
реалізацію об'єктів ліквідаційної маси
з посиланням на укладені договори
купівлі-продажу; копії договорів
купівлі-продажу та акти приймання -
передачі майна; реєстр вимог
кредиторів з даними про розміри
погашених вимог кредиторів; документи,
які підтверджують погашення вимог
кредиторів.

Господарський суд після
заслуховування звіту ліквідатора та
думки членів комітету кредиторів або
окремих кредиторів виносить ухвалу про
затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу (ч.1).

Якщо за результатами ліквідаційного
балансу після задоволення вимог
кредиторів не залишилося майна,
господарський суд виносить ухвалу про
ліквідацію юридичної особи - банкрута
(ч.2).

У разі, якщо господарський суд дійшов
висновку, що ліквідатор не виявив або
не реалізував усі наявні майнові
активи ліквідаційної маси, необхідні
для повного задоволення кредиторів,
він виносить ухвалу про призначення
нового ліквідатора. Новий ліквідатор
очолює ліквідаційну комісію і діє
згідно з вимогами цього Закону (ч.4).

Якщо ліквідатор не виявив майнових
активів, що підлягають включенню до
ліквідаційної маси, він зобов'язаний
подати господарському суду
ліквідаційний баланс, який засвідчує
відсутність у банкрута майна (ч.5).

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ
«Стайєр» станом на день прийняття
постанови знаходиться в процедурі
ліквідації, введеної постановою
господарського суду м. Києва від 12.05.2009
року.

Ухвалою від 17.10.2014 року господарський
суд м. Києва продовжив строк
ліквідаційної процедури ТОВ «Стайєр»
та повноважень ліквідатора банкрута на
шість місяців до 21.03.2015 року.

За таких обставин, станом на день
розгляду справи Національний банк
України є визнаним судом заставним
кредитором іпотекодавця за договором
іпотеки від 16.03.2009 року - ТОВ «Стайєр».
Ліквідатором ліквідаційна процедура
не завершена, остаточний звіт та
ліквідаційний баланс боржника не
поданий, розрахунки з кредиторами не
проведені, доказів того, що під час
проведеної ліквідаційної процедури
задовольнити вимоги кредиторів,
зокрема і Національного банку України
не виявилось можливим, матеріали
справи не містять. Не містять матеріали
справи і доказів того, що ліквідатором
боржника неналежним чином виконуються
свої повноваження, не вживаються
заходи щодо розшуку майна банкрута,
повернення його до ліквідаційної маси
боржника та здійснення його реалізації
для задоволення вимог кредиторів.

В даному випадку колегія суддів вважає,
що до завершення ліквідаційної
процедури іпотекодавця - ТОВ «Стайєр»
задоволення вимог банку в позовному
провадженні є передчасним, оскільки
вимоги за цим позовом стосуються
задоволення за рахунок одного й того ж
майна, що й в справі про банкрутство.

Крім того, як убачається з матеріалів
справи, у відповідності до умов
іпотечного договору вартість предмета
іпотеки становить 93 772 718 грн., тоді як
вимоги Національного банку України
визнані судом та включені до реєстру
вимог кредиторів ТОВ "Стайєр" на суму 43
384 854,91 грн. При цьому, ТОВ "Стайєр"
звертався до ліквідатора АКБ
«Східно-Європейський банк» з заявою
про грошові вимоги на суму 93 772 718 грн.,
доказів проведення розрахунків
матеріали справи не містять. Згідно
відомостей, що містяться на офіційному
сайті Національного банку України
24.01.2014 року Національним банком України
прийнято рішення про затвердження
ліквідаційного балансу АКБ
«Східно-Європейський банк» та
ліквідатором вживаються заходи щодо
виключення банку з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб-підприємців в
порядку передбаченому Законом України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців».

При цьому, слід зазначити, що в
Постанові Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 року, якою скасовано
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 року та
направлено справу на новий розгляд
зазначено, що апеляційному
господарському суду було б доцільно
з'ясувати питання щодо обставин у
справі про банкрутство ТОВ "Стайєр",
пов'язаних із заявленими Національним
банком України позовними вимогами, а
також яким чином визнані у справі №
44/209-б-50/118-б (про банкрутство ТОВ
"Стайєр") вимоги Національного банку
України до ТОВ "Стайєр" (які ґрунтуються
на Іпотечному договорі (предметом
іпотеки за яким є спірне майно, про
звернення стягнення на яке заявлено
позов у цій справі) та віднесені до
першої черги задоволення і мають бути
задоволені за рахунок спірного майна, в
порядку пп. а) п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
чинній на дату визнання боржника
банкрутом)) та вимоги за цим позовом
можуть бути задоволені за рахунок
одного і того ж самого майна.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться в постанові
касаційної інстанції є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

З урахуванням всіх викладених обставин
колегія суддів вважає, що в задоволенні
первісного позову слід відмовити в
повному обсязі.

При цьому, слід зазначити, що підстави
для відмови в задоволенні первісного
позову, що були вказані судом першої
інстанції при прийнятті оспорюваного
рішення є іншими, ніж підстави
визначені апеляційним судом у
зазначеній постанові, однак враховуючи
той факт, що доводи та висновки суду не
призвели до неправильного по суті
рішення колегія суддів в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову залишає його без змін.

Щодо зустрічних позовних вимог ПП
"Маркос" про визнання іпотечного
договору, укладеного між Національним
банком України та ТОВ "Стайєр" на
забезпечення виконання кредитного
договору № 08/08/10 від 16.03.2009, припиненим,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог ПП "Маркос"
посилалось на той факт, що грошові
вимоги Національного банку України,
які виникли на підставі іпотечного
договору не заявлені відповідно до
приписів Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в процедурі банкрутства і вважаються
погашеними, а відтак, дія іпотечного
договору припинена з моменту
припинення ТОВ "Стайєр".

На думку колегії суддів, заявлена у
зустрічному позові ПП "Маркос" вимога
про зобов'язання визнати іпотечний
договір припиненим не відповідає
встановленим ст.16 Цивільного кодексу
України та ст.20 Господарського кодексу
України способам захисту прав та
інтересів, не призводить до поновлення
порушеного права та, у разі її
задоволення, не може бути виконана у
примусовому порядку, оскільки
відсутній механізм виконання такого
рішення.

В даному випадку зазначена вимога
фактично направлена на встановлення
факту, що має юридичне значення. Однак,
колегія суддів вважає, що вимога про
встановлення факту, що має юридичне
значення не може бути предметом спору і
самостійно розглядатись в окремій
справі. Встановлення факту, що має
юридичне значення може лише бути
елементом оцінки фактичних обставин
справи та обґрунтованості вимог. Тому,
питання про те, чи припинений договір,
чи ні - вирішується судом при розгляді
конкретного спору між сторонами.

Враховуючи той факт, що згідно ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України, встановлення юридичних фактів
не відноситься до компетенції
господарського суду, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду, вважає, що ПП
«Маркос» за зустрічним позовом невірно
обрано спосіб захисту прав та
інтересів останнього, які на його
думку, порушено відповідачем, а відтак,
погоджується з висновком місцевого
господарського суду при винесенні
оскаржуваного рішення в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову.

При цьому, колегією суддів також
враховуються обставини встановлені
судом під час розгляду первісного
позову, зокрема скасування постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 26.01.2011 року по
справі № 44/209-б ухвали господарського
суду міста Києва від 01.06.2010 року
(затвердження реєстру вимог
кредиторів), від 29.06.2010 року
(затвердження мирової угоди) та 02.08.2010
року (затвердження звіту ліквідатора,
ліквідація ТОВ «Стайєр»), та
направлення справи № 44/209-б на розгляд
до господарського суду міста Києва, а
також той факт, що ухвалою
господарського суду м. Києва від 01.10.2012
року по справі № 44/209-б-50/118-б, залишеною
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
05.11.2012 та Постановою Вищого
господарського суду України від 11.12.2012
року Національний банк України визнано
кредитором ТОВ "Стайєр" на суму 43 384 854,91
грн. (перша черга) та зобов'язано
ліквідатора ТОВ "Стайєр" внести до
реєстру вимог кредиторів визнані
грошові вимоги Національного банку
України.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 17.05.2011, № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України", апеляційне провадження у
справі може бути припинено з підстав,
зазначених у пунктах 1 (у тому числі
якщо буде встановлено, що особа, яка
подала апеляційну скаргу, не мала права
на таке подання) і 6 частини першої
статті 80 ГПК.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відносно ПП "Маркос"
станом на 07.08.2013, внесено запис про
припинення державної реєстрації
юридичної особи 29.08.2012, припинено за
рішенням засновників, а відтак,
керуючись ч. 6 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ПП "Маркос" підлягає
припиненню.

На підставі викладеного вище та
керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку
України в особі Головного управління
Національного банку України по місту
Києву і Київській області залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 11.01.2011 по справі №
5/62 - без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою приватного підприємства
"Маркос" припинити.

Матеріали справи № 5/62 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.С. Копитова

Судді
Л.Л. Гарник

М.Л. Доманська