ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 903/1479/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Мирошниченка С.В.

за участю представників:

Позивача: Кулачук М.В., дов. № 488/14 від
08.10.2014 року;

Відповідача -1: не з'явився;

Відповідача -2: не з'явився;

Заявника касаційної скарги:
Мартиневича О.А., дов. № 6670 від 15.12.2014
року;

розглянувши касаційну скаргу
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України на окрему
ухвалу Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 року

у справі № 903/1479/13 господарського суду
Волинської області

за позовом публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до відповідача -1 товариства з
обмеженою відповідальністю "Себек"

відповідача -2 товариства з обмеженою
відповідальністю "Аветра"

про стягнення 23 534 475,87 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль"
звернулось до господарського суду
Волинської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Себек", товариства з
обмеженою відповідальністю "Аветра",
просило стягнути солідарно з
відповідачів 8 442 944,52 грн.
заборгованості за додатковим
кредитним договором № 010/08-11/03/06/2-3 від
26.08.2008 року та 15 228 176,58 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 010/42-0-1/06-051 від 17.02.2011 року (а.с. 1-3
матеріалів оскарження).

Рішенням господарського суду
Волинської області від 12.02.2014 року
(суддя Якушева І.О.) позов задоволено
частково. Стягнуто солідарно з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Себек", товариства з
обмеженою відповідальністю "Аветра" 8 091
178,83 грн. та 14 775 740,09 грн. (а.с. 4-7
матеріалів оскарження).

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, товариство з
обмеженою відповідальністю "Аветра"
звернулось до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, просило скасувати
рішення господарського суду
Волинської області від 12.02.2014 року та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити (а.с. 9-10
матеріалів оскарження).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року у
справі призначено судово-економічну
експертизу, проведення якої доручено
Волинському відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз та зупинено провадження у
справі (а.с. 12-14 матеріалів оскарження).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року
доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз виконати судово-економічну
експертизу, призначену ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року та
зупинено провадження у справі (а.с. 21-23
матеріалів оскарження).

Окремою ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 року (головуючий Мельник О.В.,
судді Сініцина Л.М., Гулова А.Г.)
проінформовано керівника Департаменту
судової роботи та експертного
забезпечення правосуддя Міністерства
юстиції України про недоліки в
діяльності Волинського відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз та вжиття
організаційно-правових заходів,
спрямованих на усунення допущених
Волинським відділенням Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз порушень вимог законів щодо
проведення судової економічної
експертизи у справі № 903/1479/13 та
недопущення подібних порушень у
подальшому (а.с. 31-33 матеріалів
оскарження).

Не погодившись з постановленим
апеляційною інстанцією судовим актом,
Львівський науково-дослідний інститут
судових експертиз Міністерства
юстиції України звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, просив оскаржений
судовий акт скасувати (а.с. 40-43
матеріалів оскарження).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 08.12.2014 року касаційну
скаргу Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 17.12.2014 року (а.с. 38-39
матеріалів оскарження).

У судове засідання 17.12.2014 року
представники відповідачів - товариства
з обмеженою відповідальністю "Себек",
товариства з обмеженою
відповідальністю "Аветра" не з'явились,
причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представників
відповідачів - товариства з обмеженою
відповідальністю "Себек", товариства з
обмеженою відповідальністю "Аветра".

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
позивача, скаржника, обговоривши
доводи касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування
господарським судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Як зазначалось вище та встановлено
апеляційним господарським судом
ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року у
справі призначено судово-економічну
експертизу, проведення якої доручено
Волинському відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз та зупинено провадження у
справі (а.с. 12-14 матеріалів оскарження).

20.05.2014 року до Рівненського
апеляційного господарського суду
надійшло клопотання експерта про
погодження термінів проведення
судово-економічної експертизи № 7434,
яким судовий експерт Андрощук О.П.
просив погодити початок виконання
судово-економічної експертизи за
матеріалами справи № 903/1479/13 у ІІІ
кварталі 2015 року та повідомлено, що у
разі відмови від запропонованого
терміну, матеріали справи будуть
повернуті без виконання з пропозицією
призначити експертизу іншим суб'єктом
судово-експертної діяльності (а.с. 15
матеріалів оскарження).

Листом від 21.05.2014 року Рівненський
апеляційний господарський суд залишив
клопотання експерта без розгляду, з
огляду на те, що п. 1.13 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5
визначає строки проведення експертизи,
а не початок її виконання (а.с. 16
матеріалів оскарження).

Проте, Волинське відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз повернуло
матеріали справи № 903/1479/13 без
виконання ухвали суду від 01.04.2014 року з
посиланням на п. 1.13 вищевказаної
Інструкції з огляду на непогодження
строків початку проведення експертизи
у запропоновані експертом терміни (а.с.
17 матеріалів оскарження).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 року
доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз виконати судово-економічну
експертизу, призначену ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року та
зупинено провадження у справі (а.с. 21-23
матеріалів оскарження).

22.08.2014 року до Рівненського
апеляційного господарського суду
надійшло аналогічне клопотання
експерта про погодження термінів
проведення судово-економічної
експертизи № 7740-7742, яким судовий
експерт Андрощук О.П. просив погодити
початок виконання судово-економічної
експертизи за матеріалами справи №
903/1479/13 у ІІІ кварталі 2015 року (а.с. 24
матеріалів оскарження).

Листом від 15.09.2014 року Рівненський
апеляційний господарський суд погодив
проведення судово-економічної
експертизи у строк понад 60 календарних
днів (а.с. 25 матеріалів оскарження).

Однак, Волинське відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз повторно
повернуло матеріали справи № 903/1479/13
без виконання ухвали суду від 15.07.2014
року (а.с. 26 матеріалів оскарження)
незважаючи на погодження Рівненським
апеляційним господарським судом
проведення експертизи у строк понад 60
календарних днів та отримання такого
погодження експертом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст. 2 Закону України від 25.02.1994
року № 4038-XII "Про судову експертизу"
визначено, що законодавство України
про судову експертизу складається із
цього Закону, інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 26.12.2012 року № 1950/5) підставою
для проведення експертиз відповідно до
чинного законодавства є процесуальний
документ (постанова, ухвала) про
призначення експертизи, складений
уповноваженою на те особою (органом),
або письмове звернення потерпілого чи
сторони захисту кримінального
провадження (далі - документ про
призначення експертизи (залучення
експерта)), у якому обов'язково
зазначаються реквізити, перелік
питань, поставлених експерту, а також
об'єкти, що підлягають дослідженню.

Згідно пп. 1, 2, 6 п. 1.13 вказаної
Інструкції строк проведення
експертизи встановлюється залежно від
складності дослідження з урахуванням
експертного навантаження фахівців
керівником експертної установи (або
заступником керівника чи керівником
структурного підрозділу) у межах:

10 календарних днів - щодо матеріалів з
невеликою кількістю об'єктів і простих
за характером досліджень;

30 календарних днів - щодо матеріалів із
середньою кількістю об'єктів або
середньої складності за характером
досліджень;

60 календарних днів - щодо матеріалів з
великою кількістю об'єктів або
складних за характером досліджень;

понад 60 календарних днів - щодо
матеріалів із дуже великою кількістю
об'єктів або особливо складних за
характером досліджень (досліджень з
використанням криміналістичного
обладнання (лазерного, оптичного,
електронного), проведення
експериментальних досліджень,
застосування декількох методів), при
цьому строк виконання не повинен
перевищувати 90 календарних днів.

Якщо експертиза є особливо складною,
потребує вирішення більше десяти
питань або вирішення питань, які
потребують декількох досліджень, чи
налічує понад п'ять томів матеріалів
справи або є комплексною чи потребує
залучення фахівців з інших установ (у
тому числі судово-медичних),
підприємств, організацій і не може бути
виконана в зазначені строки, більший
розумний строк установлюється за
письмовою домовленістю з органом
(особою), який (яка) призначив(ла)
експертизу (залучив(ла) експерта), після
попереднього вивчення експертом
наданих матеріалів.

Строк проведення експертизи
починається з робочого дня, наступного
за днем надходження матеріалів до
експертної установи, і закінчується у
день складання висновку експерта
(повідомлення про неможливість надання
висновку). Якщо закінчення
встановленого строку проведення
експертизи припадає на неробочий день,
то днем закінчення строку вважається
наступний за ним робочий день.

Як зазначалось вище та встановлено
апеляційною інстанцією наведені у
листах Волинського відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз № 454 від
02.06.2014 року та № 736 від 24.09.2014 року
підстави повернення не містять
правового обґрунтування, зводяться до
надмірного завантаження експерта,
непогодження початку проведення
судової експертизи у ІІІ кварталі 2015
року та пропозиції призначити
експертизу іншим експертам.

Апеляційна інстанція зазначила, що
чинним законодавством не передбачено
погодження судом початку виконання
експертизи.

Так, п. 1.13 Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 26.12.2012
року № 1950/5) визначено строки
проведення експертизи, а не початок її
виконання.

Початок виконання експертизи
імперативно встановлено нормами пп. 6 п.
1.13 зазначеної Інструкції, а саме, з
робочого дня, наступного за днем
надходження матеріалів до експертної
установи, тому такий строк не потребує
погодження судом чи іншим органом, який
призначив експертизу.

Апеляційна інстанція також зазначила,
що після першого повернення матеріалів
справи № 903/1479/13 без виконання судової
експертизи, суд врахував
завантаженість експерта та листом від
15.09.2014 року погодив проведення
експертизи у строк понад 60 календарних
днів, на що експерт повторно відмовився
від виконання ухвали суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
Волинське відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз порушило вимоги Інструкції
про призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 26.12.2012 року № 1950/5).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, виявивши при
вирішенні господарського спору
порушення законності або недоліки в
діяльності підприємства, установи,
організації, державного чи іншого
органу, виносить окрему ухвалу.

Згідно п. 5, 5.1, 5.3, 5.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" застосовуючи
положення статті 90 ГПК України,
господарський суд повинен враховувати
таке.

Окрема ухвала виноситься
господарським судом за наявності умов,
передбачених частиною першою статті 90
ГПК України - виявлення при вирішенні
спору порушень законності або
недоліків у діяльності підприємства,
установи, організації, державного чи
іншого органу (далі - підприємства і
організації).

При цьому господарський суд не
обмежений колом ні учасників судового
процесу у конкретній справі, ані
загалом осіб, зазначених у статті 1 ГПК
України.

В окремій ухвалі має бути зазначено
закон чи інший нормативно-правовий акт
(у тому числі його стаття, пункт тощо),
вимоги яких порушено, і в чому саме
полягає порушення. Просте
перерахування допущених порушень без
зазначення конкретних норм чинного
законодавства або перерахування норм
права, порушення яких встановлено у
судовому розгляді, є неприпустимим.

Вказівки, що містяться в окремій
ухвалі, повинні бути максимально
конкретними і реальними для виконання.

При винесенні окремої ухвали слід
враховувати, що вказівки стосовно
усунення порушень законності чи
недоліків у діяльності підприємств і
організацій не повинні виходити за
межі компетенції господарського суду,
тобто господарський суд не вправі
давати вказівки щодо виробничих
процесів або оперативно-господарської
діяльності та визначати, яке стягнення
слід накласти на службову особу.

Частиною 1 ст. 8 Закону України від 25.02.1994
року № 4038-XII "Про судову експертизу"
передбачено, що організація
науково-методичного забезпечення
судово-експертної діяльності та
організаційно-управлінські засади
діяльності державних спеціалізованих
установ покладаються на міністерства
та інші центральні органи виконавчої
влади, до сфери управління яких
належать державні спеціалізовані
установи, що здійснюють
судово-експертну діяльність.

Відповідно до пп. 62 п. 4 Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.07.2014 року № 228
Мін'юст відповідно до покладених на
нього завдань організовує відповідно
до законодавства експертне
забезпечення правосуддя та проведення
науково-дослідних робіт у галузі
судової експертизи.

Враховуючи, що правове, методичне та
матеріально-технічне забезпечення
діяльності науково-дослідних установ
судових експертиз здійснюється
Департаментом судової роботи та
експертного забезпечення правосуддя
Міністерства юстиції України,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про необхідність направлення
окремої ухвали вказаному Департаменту.

Згідно ч. 2 ст. 11113 Господарського
процесуального кодексу України
касаційні скарги на ухвали місцевого
або апеляційного господарських судів
розглядаються у порядку, передбаченому
для розгляду касаційних скарг на
рішення місцевого господарського суду,
постанови апеляційного господарського
суду.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

Доводи заявника касаційної скарги про
не зазначення закону чи іншого
нормативно-правового акту, вимоги яких
порушено в окремій ухвалі є
необгрунтованими, оскільки, як
згадувалось вище, апеляційний
господарський суд чітко вказав на
неправильне застосування Волинським
відділенням Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз п. 1.13 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 26.12.2012 року № 1950/5) та
порушення вимог ст. 124 Конституції
України та ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України.

Посилання заявника касаційної скарги
на постанову Вищого господарського
суду України від 04.11.2014 року у справі №
918/22/14 відхиляються як такі, що не
грунтуються на нормах процесуального
права, оскільки діюче законодавство не
містить інституту прецеденту.

Оскільки судом апеляційної інстанції
не було допущено порушення норм
процесуального права при прийнятті
оскарженого акту підстав для
задоволення касаційної скарги судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 року у справі № 903/1479/13 залишити
без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

С.В. Мирошниченко