м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20205/14 11.12.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Укрпластик"

До Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ренесанс капітал
інвест"

про стягнення 21 002 001,50 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Лисенко І.К.,
представник за довіреністю;

від відповідача - Лабатюк Я.М.,
представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Укрпластик" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ренесанс капітал
інвест" про стягнення 21 002 001,50 грн., з
яких: 17 492 413,71 грн. основний борг, 1 471 684
грн. пеня, 1 272 628,12 грн. втрати від
інфляції, 176 602,08 грн. 3% річних, 588 673,60 грн.
збитки у вигляді сплачених відсотків
за користування банківськими
кредитами понад запланованих обсягів.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № 364 від 23.09.2013 р. та
зобов'язань за додатковою угодою № 3
від 02.07.2013 року до договору №273 від
20.03.2012р.

Позивачем подана заява про збільшення
розміру позовних вимог, в якій було
здійснено перерахунок пені із
дотриманням вимог ч. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ч. 2 ст.
343 ГКУ, ч. 6 ст. 232 ГКУ. Також, позивачем
було здійснено перерахунок
інфляційних втрат, 3% річних та збитків,
а саме у поданій заяві позивач просив
суд стягнути з відповідача:

- основний борг 17 492 413,71 грн.;

- пеню в розмірі 1 425 406,45 грн.;

- 3% річних в розмірі 171 048,77 грн.;

- втрати від інфляції в розмірі 1757 513,34
грн.;

- збитки у вигляді сплачених відсотків
за користування банківськими
кредитами понад запланованих обсягів у
розмірі 570 162,58 грн.;

Ухвалою суду від 20.11.2014р. за клопотання
відповідача продовжено строк розгляду
справи, відповідно до ст. 69 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечив
частково, з наступних підстав:

- не погодився із заявленою
курсовою різницею заявленою позивачем
до стягнення у розмірі 5 698 999,79 грн.;

- послався на те, що, оскільки
поставка товару, згідно умов Договору
№273 від 20.03.20123. без врахування положень
Додаткової угоди №3 від 02.07.2013р. до
зазначеного договору, позивачем
здійснювалась на адресу ТОВ «Ренесанс
Кепітал Інвест», то відповідно і
зобов'язання по оплаті його вартості
виникає у ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест», а тому стягнення суми в
розмірі 1 710 591,76 грн. з відповідача є
безпідставним;

- щодо вимоги про стягнення пені, 3%
річних та втрат від інфляції заперечив,
оскільки позивачем було здійснено
розрахунок з урахуванням курсового
збільшення суми боргу, яке не визнано
відповідачем;

- щодо стягнення збитків заперечив
за необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2013р. між Публічним акціонерним
товариством «Укрпластик» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс капітал
інвест» укладено договір поставки №364,
відповідно до умов якого Позивач
зобов'язується виготовити та поставити
Відповідачу продукцію згідно
узгоджених сторонами специфікацій і у
порядку, передбаченому умовами
договору. Відповідач зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію у
порядку, передбаченому умовами
договору.

Загальна сума Договору складає
загальну вартість Партії Продукції,
поставлених в строк дії цього Договору
на підставі Специфікацій.

Оплата Партії Продукції здійснюється
Замовником відповідно до п. 5.4.
Договору, в національній валюті
України - гривнях, по міжбанківському
середньому (avg) курсу продажу для EUR/UAH
(євро/грн.), опублікований на
інтернет-сайті http:/bin.ua/, визначеному на
день, що передує даті оплати згідно
умов Договору.

У кожній специфікації до Договору №364
від 23.09.2013р., які містяться в матеріалів
справи містяться посилання на п. 5.4
Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов Договору, згідно
узгоджених специфікацій, Позивачем у
строк передбачений умовами Договору
була виготовлена та поставлена
Відповідачу Продукція на загальну суму
10 082 822,16 грн., що підтверджується
специфікаціями та видатковими
накладними з відмітками Відповідача
про отримання Продукції.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата
партії продукції по Договору
здійснюється у строк не пізніше 60
календарних днів з дати поставки
партії продукції на підставі
рахунку-фактури Постачальника.

Проте, Відповідач свої зобов'язання за
договором не виконав, в результаті чого
станом на дату звернення Позивача до
суду заборгованість Відповідача перед
Позивачем згідно з п. 5.4 Договору №364
від 23.09.2013р. становила 15 781 821,95 грн. (10 082
822,16 грн. основний борг + 894 154,22 грн. -
курсова різниця).

Також, судом встановлено, що між
Публічним акціонерним товариством
«Укрпластик» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Кепітал Інвест» укладений Договір №273
від 20.03.2012 року, яким передбачено
зобов'язання Позивача виготовляти і
поставляти Замовнику Продукцію згідно
узгоджених сторонами Специфікацій і у
порядку, передбаченому умовами цього
Договору, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію у
порядку, передбаченому умовами цього
Договору.

Оплата Партії Продукції здійснюється
Замовником відповідно до п. 5.4.
Договору, в національній валюті
України - гривнях, по міжбанківському
середньому (avg) курсу продажу для EUR/UAH
(євро/грн.), опублікований на
інтернет-сайті http:/bin.ua/, визначеному на
день, що передує даті оплати згідно
умов Договору.

На виконання умов Договору, згідно
узгоджених специфікацій, Позивачем у
строк передбачений умовами Договору
була виготовлена та поставлена
Продукція на загальну суму 1 058 357,98 грн.,
що підтверджується специфікаціями та
видатковими накладними з відмітками
про отримання Продукції.

Додатковою угодою № 3 від 02.07.2013 року до
договору № 273 від 20.03.2012 року за
погодженням з ПАТ «Укрпластик» ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест» передав, а
ТОВ «Ренесанс капітал інвест»
(Відповідач) прийняв на себе права та
обов'язки сторони у Договорі №273 від
20.03.2012 року. Права та обов'язки Покупця
ТОВ «Ренесанс капітал інвест» набув
03.07.2013 року. Фактично, відбулася заміна
сторони у зобов'язанні.

Листом №908/-2 від 02.07.2013 року Відповідач
просив Позивача зараховувати отримані
грошові кошти з 02.07.2013 року в рахунок
оплати заборгованості ТОВ «Ренесанс
Кепітал Інвест», згідно Договору № 273
від 20.03.2012 року перед ПАТ «Укрпластик».

Починаючи з 09.07.2013 року, Відповідач
здійснював оплату в рахунок
заборгованості ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест» згідно договору № 273 від 20.03.2012
року, Додаткової угоди № 3 від 02.07.2013
року, листа № 908/-2 від 02.07.2013 року, що
підтверджується реквізитом
«Призначення платежу» платіжних
доручень Відповідача.

Отже, станом на дату звернення Позивача
до суду заборгованість Відповідача
перед Позивачем згідно п. 5.4. Договору №
273 від 20.03.2012 року становить 1 710 591,76 грн.
(1 058 357,98 грн. борг + 96 917,38 грн. курсова
різниця).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст. 173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст. 11, 509
Цивільного кодексу України, ст.174
Господарського кодексу України
виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і у
статтях 525, 526 Цивільного кодексу
України.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Заперечення відповідача по сплаті
курсової різниці не береться судом до
уваги, оскільки умовами договору
передбачено, що оплата партії
продукції здійснюється в гривнях, по
міжбанківському середньому,
визначеному на день, що передує даті
оплати згідно умов Договору.

Факт наявності боргу у Відповідача
перед Позивачем в сумі 17 492 413,71 грн. (15 781
821,95 грн. + 1 710 591,76 грн.) належним чином
доведений, документально
підтверджений і Відповідачем не
спростований.

За таких обставин, позов в частині
стягнення основної суми боргу підлягає
задоволенню у сумі 17 492 413,71 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про
стягнення пені в сумі 1 425 406,45 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України
встановлено що, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що у
випадку прострочення розрахунку проти
строків, передбачених п. 5.5 Договору,
Замовник сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, від несплаченої вартості
поставленої Партії Продукції за кожний
день прострочення оплати, до повного
виконання зобов'язань.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені за прострочення платежу
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги, що наявність
простроченої заборгованості
відповідача перед позивачем у
досліджуваний період підтверджується
матеріалами справи, розмір заявленої
до стягнення пені не перевищує
встановленого статтею 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
граничного розміру, а період стягнення
визначений із урахуванням меж,
передбачених частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України суд,
перевіривши уточнений арифметичних
розрахунок в цій частині позовних
вимог, відповідно до уточненого
розрахунку позивача, дійшов висновку
про задоволення стягнення пені за
несвоєчасну оплату поставленого
товару повністю у розмірі 1 425 406,45 грн.

З огляду на наявність прострочення
грошового зобов'язання, позивач також
правомірно нарахував відповідачу суму
боргу з урахуванням інфляційних втрат
та 3% річних від простроченої суми за
весь час прострочення, відповідно до
ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України
встановлює виняток із загального
правила ст. 614 ЦК України, що закріплює
принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу, враховуючи 3% річних та
інфляційні витрати, є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
інфляційних втрат та 3% річних
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат в розмірі 524,37 грн. та 3% річних в
сумі 73,35 грн.

Судом взято до уваги, що розрахунки між
сторонами, як передбачено умовами
договору здійснюються в національній
валюті і в подальшому на день фактичної
сплати коштів згідно з таким
перерахунком не змінюється, тобто
залишається гривневим, то з моменту
перерахунку боржник відповідно до
частини другої статті 625 ЦК України
зобов'язаний на вимогу кредитора
сплатити борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення виконання даного
зобов'язання.

Окрім того, судом взято до уваги
визначений позивачем порядок
нарахування інфляційних втрат.

Судом перевірено наданий Позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат, який відповідає вимогам
законодавства, а тому визнає
обґрунтованою вимогу Позивача про
стягнення з Відповідача 1 757 513,34 грн. -
втрат від інфляції та 171 048,77 грн. - 3%
річних.

Щодо вимоги Позивача про стягнення з
відповідача 570 162,58 грн. збитків у
вигляді сплачених відсотків за
користування банківськими кредитами
понад запланованих обсягів, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

- Протиправної поведінки;

- Шкоди;

- Причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювача
та шкодою;

- Вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Сподівання Позивача на отримання
доходу не свідчать про безумовний
причинно-наслідковий зв'язок між
обставинами невиконання Відповідачем
грошового зобов'язання та неможливістю
Позивача виконати взятих на себе
зобов'язань перед будь-яким з його
контрагентів без залучення додаткових
грошових коштів.

Відповідно до ст. 42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Вступаючи у цивільно-правові відносини
з іншими суб'єктами господарювання та
беручи на себе грошові зобов'язання,
позивач, зважаючи на принцип
добросовісності підприємницької
діяльності, мав виходити з реальної
можливості виконати такі зобов'язання,
незалежно від виконання чи невиконання
третіми особами, які не є стороною
таких відносин, у майбутньому своїх
зобов'язань перед Позивачем.

В даному випадку дії Відповідача щодо
невиконання ним грошових зобов'язань
перед Позивачем не можуть визнаватись
такими, що спричиняють саме наслідки у
формі понесення витрат Позивачем на
оплату відсотків за користування
отриманими від банку грошовими
коштами, оскільки Позивач не був
позбавлений можливості, вступаючи у
відносини з будь-ким з контрагентів, як
вірно провести комерційний розрахунок
та визначити власний комерційний
ризик, так і отримати дохід від інших
суб'єктів господарювання в попередній
період або в процесі таких відносин.

Отже, суд не вбачає
причинно-наслідкового зв'язку між
проведенням оплати відсотків
Позивачем за користування кредитними
коштами та заборгованістю Відповідача,
а тому вимога в цій частині не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору № 364 від 23.09.2013
р., не виконано зобов'язання за
договором № 273 від 20.03.2012 р., положення
ст.ст. 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України, а тому підлягають задоволенню
вимоги Позивача про стягнення з
Відповідача суми основного боргу в
розмірі 17 492 413,71 грн., пені в сумі 1 425 406,45
грн., втрат від інфляції в сумі 1 757 513,34
грн. та 3% річних в сумі 171 048,77 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32,
33, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Укрпластик»
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Капітал
Інвест» (01014, м. Київ, пров. Мічуріна, 3/2А,
ідентифікаційний код: 37883265) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрпластик» ( 02002, м. Київ, вул. М.
Раскової, 1, ідентифікаційний код: 00203588,
п/р № 733 в Укрексімбанку м. Києва,
МФО 322313) 17 492 413,71 грн. (сімнадцять
мільйонів чотириста дев'яносто дві
тисячі чотириста тринадцять гривень 71
копійка) основного боргу, 1 425 406,45 грн.
(один мільйон чотириста двадцять п'ять
тисяч чотириста шість гривень 45
копійок) пені, 171 048,77 грн. (сто сімдесят
одна тисяча сорок вісім гривень 77
копійок) 3% річних, 1 757 513,34 грн. (один
мільйон сімсот п'ятдесят сім тисяч
п'ятсот тринадцять гривень 34 копійки)
втрат від інфляції та 71 134,43 грн.
(сімдесят одну тисячу сто тридцять
чотири гривні 43 копійок) судового
збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

В задоволенні позовних вимог щодо
стягнення збитків у вигляді сплачених
відсотків за користування
банківськими кредитами понад
запланованих обсягів відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.12.2014р.

Суддя
І.І. Борисенко