м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКАЙБУД
М"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідачаПриватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу Голубнича Ольга
Василівнапровизнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчого напису
Суддя: Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивача Орлова О.В, довіреність б/н
від 24.11.2014;від відповідачаОрлова О.Г.,
довіреність №107 від 20.11.2014.від третьої
Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «СКАЙБУД М»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український лізинговий фонд» про
визнання таким, що не підлягає
виконанню виконавчий напис нотаріуса
від 16.09.2014, реєстраційний номер 1621.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оспорюваний
виконавчий напис вчинений з порушенням
п. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 №296/5, а саме без доказів
спливу тридцятиденного строку з
моменту надісланого лізингодавцем
повідомлення - письмової вимоги про
усунення порушень лізингоодержувачу.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 порушено провадження у
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Голубничу Ольгу
Василівну та призначено справу до
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.10.2014 задоволено заяву
позивача про забезпечення позову та
зупинено стягнення за виконавчим
написом за № 1621 від 16.09.2014, виданим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Голубничою О.В., про зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКАЙБУД М" повернути
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" майно - BODEX KIS 3WS, 2013 року
реєстраційний № АА7669ХО, вартістю 377520,00
грн., що передане в користування на
підставі договору фінансового лізингу
№842/02/13-В, укладеного 19.02.2013.
31.10.2014 відповідач, через відділ
діловодства суду, подав відзив на
позовну заяву, в якому заперечив проти
позову та зазначив, що 03.07.2014 на адресу
позивача була надіслана вимога про
сплату заборгованості, яка залишена
без реагування, у зв'язку з чим 03.09.2014
позивачу було направлено повідомлення
про відмову (розірвання) від договору
фінансового лізингу №842/02/13-В від 19.02.2013
із вимогою про повернення предмету
лізингу протягом семи днів на підставі
ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий
лізинг» та п. 11.4 договору фінансового
лізингу, що свідчить про відповідність
оспорюваного виконавчого напису
вимогам чинного законодавства.
17.11.2014 третя особа надала пояснення, в
яких зазначила про вчинення
виконавчого напису з дотриманням норм
чинного законодавства та просила
відмовити в задоволенні позовних
05.12.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав заяву про зміну підстав
позову згідно із ст. 22 ГПК України.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.12.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів та відкладено
розгляд справи.
15.12.2014 позивач, через відділ
діловодства суду, подав заяву про
залучення до участі у справі в якості
третьої особи Відділу державної
виконавчої служби Гусятинського
районного управління юстиції у
Тернопільській області.
Розглянувши в судовому засіданні 15.12.2014
заяву позивача про зміну підстав
позову, суд дійшов висновку про відмову
в її задоволенні, з огляду на наступне.
Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року № 18 (далі - Постанова) під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
При дослідженні поданої позивачем
заяви, встановлено, що вона є заявою про
зміну підстав позову, в якій позивач
зазначає про невідповідність спірного
виконавчого напису нотаріуса вимогам
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження» та його вчинення з
порушенням ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» без подання нотаріусу всіх
необхідних документів, що
підтверджують безспірність вимог
Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
Враховуючи, що розгляд справи на час
подання позивачем даної заяви, вже
розпочався по суті, а у вказаній заяві
позивач змінює підстави заявленого
позову, то така заява не підлягає
прийняттю до розгляду у межах даної
справи.
Також, за результатами розгляду заяви
позивача про залучення до участі у
справі в якості третьої особи Відділу
державної виконавчої служби
Гусятинського районного управління
юстиції у Тернопільській області, суд
дійшов висновку про відмову в її
задоволенні, в зв'язку з
необґрунтованістю та безпідставністю.
Представник позивача в судовому
засіданні 15.12.2014 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
В свою чергу, представник відповідача в
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позовних вимог.
Третя особа в судове засідання своїх
представників не направила, про
причини неявки суду не повідомила, хоча
про час та місце проведення судового
засідання була повідомлена своєчасно
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
Зважаючи на те, що неявка третьої особи
не перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
В судовому засіданні 15.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, які приймали
участь під час розгляду справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
лізинговий фонд» (лізингодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СКАЙБУД М»
(лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу №842/02/13-В
(далі - договір лізингу), відповідно до
умов якого лізингодавець набуває у
власність і передає на умовах
фінансового лізингу в платне володіння
і користування з правом викупу майно
(предмет лізингу), найменування і
характеристики якого вказані в
Специфікації (додаток № 2 до договору),
а лізингоодержувач зобов'язується
прийняти предмет лізингу, оплачувати
лізингові платежі, зазначені в графіку
внесення лізингових платежів (додаток
№ 1 до договору), а також інші платежі
відповідно умов даного договору (п. 1.1
додатку №3 до договору).

У додатку №2 до договору лізингу
сторонами узгоджено, що предметом
договору фінансового лізингу є
напівпричіп BODEX KIS 3W, 2013 року випуску.

Відповідно до п. 2.2 додатку № 3 до
договору лізингу, загальна сума
лізингових платежів на дату укладання
договору визначається п. 8.1 договору і
може змінюватися відповідно до умов
цього договору. Порядок, розмір та
терміни оплати лізингоодержувачем
лізингових платежів встановлюються в
Графіку платежів (додаток № 1 до
договору).

Згідно із п. 8.1 договору лізингу
загальна сума лізингових платежів
складає 515930,02 грн.

Додатковою угодою № 3 від 16.06.2014 до
договору лізингу сторони узгодили
загальну суму лізингових платежів в
розмірі 539327,93 грн. та встановили Графік
платежів (додаток № 1 до договору).

За змістом п. 11.2 додатку №3 до договору,
лізингодавець має право достроково в
односторонньому порядку розірвати цей
договір (відмовитися від цього
договору) та вилучити предмет лізингу у
випадках, коли лізингоодержувач,
зокрема, не сплатив лізинговий платіж
(частково або повністю) і/або інший
платіж, передбачений договором, та
прострочення оплати становить більше 30
(тридцяти) днів з дня настання строку
платежу, встановленого Графіком
платежів або Загальними умовами.

При цьому, лізингодавець направляє
лізингоодержувачу повідомлення з
вимогою усунути існуючі порушення або
достроково викупити предмет лізингу,
сплативши лізингодавцю суму викупу,
розраховану відповідно до ст. 8
Загальних умов (п.11.3 додатку № 3 до
договору лізингу).

Пунктом 11.4 додатку № 3 до договору
лізингу сторони узгодили, що у разі
якщо протягом 20 календарних днів з дати
направлення лізингоодержувачу
повідомлення згідно з п. 11.3 загальних
умов лізингоодержувач не усуне
визначені в повідомленні порушення або
не викупить предмет лізингу, сплативши
лізингодавцю суму викупу згідно з п. 8.5.
Загальних умов, лізингодавець
направляє на юридичну адресу
лізингоотримувача цінний лист з описом
вкладення або вручає нарочно
повідомлення про відмову від договору
(його розірвання) і повернення предмета
лізингу із зазначенням терміну та
місця його передачі лізингодавцю.
Лізингоодержувач зобов'язаний за свій
кошт протягом терміну, передбаченого в
повідомленні, повернути предмет
лізингу лізингодавцю за адресою,
вказаною в повідомленні.

При цьому, у разі відмови
лізингоодержувача від передачі
(повернення) предмета лізингу
лізингодавцю лізингодавець має право
самостійно вилучити предмет лізингу з
місця зберігання/знаходження або
ремонту без будь-яких дозволів
лізингоодержувача (у тому числі, але не
виключно, у беззаперечному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або відповідного рішення суду) з
покладанням на лізингоодержувача
понесених витрат.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку
з неналежним виконанням позивачем
своїх зобов'язань за договором
фінансового лізингу №842/02/13-В від 19.02.2013
в частині сплати лізингових платежів,
відповідач надіслав позивачу
лист-вимогу від 30.06.2014 № 136-УПК про
сплату 22163,24 грн., з яких 19582,84 грн. - сума
заборгованості за лізинговими
платежами за період з 22.05.2014 по 22.06.2014,
292,71 грн. - пеня та 2287,69 грн. - штраф.

Вказаний лист-вимога був направлений
цінним листом з описом вкладення 03.07.2014,
що підтверджується фіскальним чеком
відділення поштового зв'язку від 03.07.2014
№ 3244 та отриманий позивачем 11.07.2014, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Втім, позивач вказану вимогу у
встановлений договором строк не
виконав.

У зв'язку цим, відповідач надіслав
позивачу повідомлення про відмову
(розірвання) від договору лізингу від
02.09.2014 № 518-УПК на підставі п. 11.4 додатку
№ 3 до договору лізингу, в якому вимагав
повернути предмет лізингу протягом 7
днів з моменту направлення даного
повідомлення за адресою лізингодавця.

Факт направлення відповідачем
позивачу повідомлення про відмову від
договору лізингу від 02.09.2014 за № 518-УПК
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та фіскальним чеком
відділення поштового зв'язку від 03.09.2014
№ 2788, яке отримане позивачем 15.09.2014, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Отже, договір лізингу був розірваний
відповідачем в односторонньому
порядку у зв'язку з порушенням
позивачем умов договору в частині
сплати лізингових платежів у
відповідності до п. 11.2 додатку № 3 до
договору лізингу.

Відтак, у зв'язку з не оплатою позивачем
заборгованості та невиконанням
зобов'язання з повернення предмету
лізингу, відповідач скористався своїм
правом щодо безспірного вилучення
предмета лізингу та звернувся до
приватного нотаріуса з заявою про
вчинення виконавчого напису б/н від
15.09.2014.

До заяви відповідач додав оригінал
договору фінансового лізингу, копії
неоплачених рахунків, довідку про стан
взаєморозрахунків станом на 15.09.2014,
копію повідомлення про відмову
(розірвання) від договору лізингу від
02.09.2014, лист-вимогу про сплату
заборгованості від 30.06.2014, копії опису
вкладення у поштове відправлення,
копії фіскальних чеків про направлення
листів лізингоодержувачу.

16.09.2014 Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
Голубнича О.В. (третя особа) вчинила
виконавчий напис за № 1621 про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «СКАЙБУД М»
повернути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український лізинговий фонд» майно -
BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску: шасі
№SU90333GHDSBU1069, реєстраційний № АА7669ХО,
вартістю 377520,00 грн., що передане в
користування на підставі договору
фінансового лізингу №842/02/13-В,
укладеного 19.02.2013 та підлягає
поверненню за невиплачені лізингові
платежі за період з 22.06.2014 по 15.09.2014 у
розмірі 39249,57 грн.

Втім, позивач вважає, що вказаний
виконавчий напис повинен бути визнаний
таким, що не підлягає виконанню,
оскільки вчинений з порушенням п. 2
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 №296/5, а саме без доказів
спливу тридцятиденного строку з
моменту надісланого лізингодавцем
повідомлення - письмової вимоги про
усунення порушень лізингоодержувачу.

Відповідач, в свою чергу, заперечив
проти позову, з підстав того, що
оспорюваний виконавчий напис вчинений
у цілковитій відповідності до вимог
чинного законодавства та на підставі
належних документів.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
дається в ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України.

Положеннями ст. 16 ЦК України
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Виходячи з приписів частини другої
статті 50 Закону України "Про нотаріат"
право на оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 24.10.2011 р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" спори між
боржниками і стягувачами, а також спори
за позовами інших осіб, прав та
інтересів яких стосуються нотаріальні
дії чи акт, у тому числі про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, про повернення стягнутого за
виконавчим написом, вирішуються
господарським судом за позовами
боржників або зазначених осіб до
стягувачів, якщо суб'єктний склад
сторін відповідного спору відповідає
приписам статті 1 ГПК. При цьому за
змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3
названого Закону нотаріус не може бути
відповідачем у господарському процесі,
а залучається до участі в ньому як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору.

Водночас, до господарського суду не
можуть оскаржувати ся дії нотаріуса
щодо вчинення виконавчого напису, коли
йдеться виключно про порушення
нотаріусом правил вчинення
відповідної нотаріальної дії і при
цьому позивачем не порушується питання
про захист права, заснованого на
приписах цивільного чи господарського
законодавства.

Тож, з аналізу вищенаведених норм
законодавства вбачається, що суд може
захистити порушене право, зокрема,
шляхом визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

При цьому, предметом доказування у
господарських спорах даної категорії
за загальним правилом є обставини, які
свідчать про існування правових
підстав для вчинення виконавчого
напису, зокрема, існування у боржника
відповідного боргу перед кредитором та
того, чи допускається у спірних
правовідносинах застосування
вказаного досудового способу
вирішення спорів.

Так, в силу положень ст. 7 Закону України
"Про фінансовий лізинг" лізингодавець
має право відмовитися від договору
лізингу та вимагати повернення
предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.
Стягнення за виконавчим написом
нотаріуса провадиться в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

При цьому, відмова від договору лізингу
є вчиненою з моменту, коли інша сторона
довідалася або могла довідатися про
таку відмову.

Таким чином, за змістом приписів
вказаної норми Закону, лізингодавець
має право вимагати повернення предмета
лізингу від лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, у разі
прострочення сплати платежу більше 30
днів.

З листа-вимоги №136-УПК від 30.06.2014 та
повідомлення про відмову (розірвання)
від договору фінансового лізингу
вбачається, що згідно графіку платежів
позивач повинен був оплатити чергові
лізингові платежі 22.05.2014 та 22.06.2014, однак
вказані лізингові платежі не були
сплачені лізингоодержувачем.

Отже, станом на 02.09.2014 лізингоодержувач
прострочив оплату більше ніж на 30
календарних днів з настання строку,
встановленого в графіку сплати
лізингових платежів.

При цьому, з розрахунку заборгованості
та пені по сплаті лізингових платежів
станом на 15.09.2014, який був наданий
нотаріусу, вбачається, що позивач з
23.06.2014 припинив сплату лізингових
платежів, у зв'язку з чим за період з
22.06.2014 по 15.09.2014 за ним рахується борг в
сумі 39249,57 грн.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання
зі сплати лізингових платежів в
повному обсязі та у визначені
договором строки позивачем суду не
надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що
відповідач правомірно відмовився від
договору лізингу після спливу
тридцятиденного строку прострочення
позивача та звернувся до нотаріуса про
вчинення виконавчого напису, як то
передбачено п. 11.4 додатку № 3 до
договору лізингу та встановлено ст. 7
Закону України «Про фінансовий
лізинг», що спростовує доводи позивача
про порушення строку звернення до
нотаріуса.

При цьому, як зазначено в абз. 3 п. 8
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам", до
господарського суду не можуть
оскаржуватися дії нотаріуса щодо
вчинення виконавчого напису, коли
йдеться виключно про порушення
нотаріусом правил вчинення
відповідної нотаріальної дії і при
цьому позивачем не порушується питання
про захист права, заснованого на
приписах цивільного чи господарського
законодавства.

Отже, господарські суди при розгляді
позову про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, перевіряють лише належність
кредитору права повернення предмету
лізингу, а також встановлюють
наявність (відсутність) об'єктивних
обставин, при яких виконавчий напис
втратив чинність та не підлягає
виконанню.

Господарські суди не повинні
перевіряти правильність виконавчого
напису з позиції законності дій
нотаріуса при його вчиненні та
надавати оцінку його діям при вчиненні
виконавчого напису, оскільки за
змістом ст. ст. 1, 2, 18 ГПК України, ст. ст. 1
і 3 Закону України "Про нотаріат"
нотаріус не може бути відповідачем у
господарському процесі, а відповідно
до ст. 50 названого Закону нотаріальна
дія або відмова у її вчиненні,
нотаріальний акт оскаржуються до суду.

На підставі наведених норм чинного
законодавства, роз'яснень Пленуму
Вищого господарського суду України та
висловлених ним правових позицій у
постановах від 11.03.2014 у справі
№5011-5/14359-2012, від 19.02.2014 у справі № 915/1255/13,
від 14.11.2012 у справі №5021/378/12, від 31.07.2012 у
справі 26/360 господарський суд
позбавлений можливості надавати
оцінку доводам сторін стосовно того, що
оспорюваний виконавчий напис було
вчинено за відсутності документів, що
підтверджують безспірність вимог, а
також щодо неповноти відображення
приватним нотаріусом даних про строк,
за який провадиться стягнення,
деталізації пені та неповідомлення
боржника про вчинення виконавчого
напису, оскільки фактично всі ці доводи
зводяться до намагання вказати на
порушення приватним нотаріусом саме
порядку вчинення нотаріальних дій, а не
довести відсутність заборгованості
перед відповідачем, її розміру, а
відповідно й відсутності загалом
підстав для вчинення виконавчого
напису приватним нотаріусом.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 "Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справі" визначено, що право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти (частина друга статті 50 Закону
України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ
"Про нотаріат"). За правилами цивільного
судочинства як спір про право в
позовному провадженні розглядаються
позови про оскарження дій нотаріуса
щодо вчинення виконавчого напису, коли
йдеться виключно про порушення
нотаріусом правил вчинення
відповідної нотаріальної дії і при
цьому позивачем не порушується питання
про захист права відповідно до
положень цивільного законодавства.

Отже, оскільки в даному випадку
звернувшись з даним позовом до суду,
позивач не порушує питання про захист
права відповідно до положень
цивільного законодавства, не наводить
жодних доводів та не подає доказів на
їх підтвердження щодо невірного
визначення відповідачем суми боргу, в
погашення якого за спірним виконавчим
написом було вирішено повернути
предмет лізингу (не надає власного
контррозрахунку), суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

При цьому, суд зазначає, що розмір
заборгованості, вказаний у виконавчому
написі, має інформативний характер,
оскільки в даному випадку за
виконавчим написом повертається лише
предмет лізингу, а не сама
заборгованість.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивач же під час розгляду справи не
довів належними та допустимими
доказами відсутність у відповідача
права повернення у безспірному порядку
предмету лізингу, на підставі
виконавчого напису нотаріусу.

З огляду на вищевикладене, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
належного виконання зобов'язань зі
сплати лізингових платежів за
договором лізингу, а відтак відповідач
вправі був повернути предмет лізингу, у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, з покладенням витрат по сплаті
судового збору на позивача в порядку
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України.

При цьому, суд вважає за необхідне
скасувати заходи до забезпечення
позову, які вжиті ухвалою
господарського суду міста Києва від
24.10.2014 у справі № 910/22111/14, оскільки
відпала потреба у вказаних заходах, так
як суд дійшов висновку про відмову в
позові.

Так, приписами статті 68 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що питання про скасування
забезпечення позову вирішується
господарським судом, що розглядає
справу, із зазначенням про це в рішенні
чи ухвалі.

Вирішуючи питання про скасування
забезпечення позову, слід виходити з
того, що заходи забезпечення
спрямовані на реальне виконання
рішення суду щодо відновлення
порушених прав позивача. З цього
питання у п. 10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" зазначено, що оскільки
забезпечення позову застосовується
як гарантія задоволення законних вимог
позивача, господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 68, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2. Скасувати заходи до забезпечення
позову, які вжиті ухвалою
господарського суду міста Києва від
24.10.2014 у справі №910/22111/14 шляхом
зупинення стягнення за виконавчим
написом за №1621 від 16.09.2014, виданим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Голубничою О.В., про зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКАЙБУД М" повернути
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" майно - BODEX KIS 3WS, 2013 року
випуску: шасі № SU90333GHDSBU1069,
реєстраційний №АА7669ХО, вартістю 377520,00
грн., що передане в користування на
підставі договору фінансового лізингу
№842/02/13-В, укладеного 19.02.2013.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.12.2014.

Суддя
Т.В.Васильченко