ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 910/22295/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,за
участю представників:позивача -
Сидорчук Р.Д., відповідача- Бернацька
О.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ПАТ "НАК
"Нафтогаз України"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014у
справі№910/22295/13 за позовомПАТ "ДАТ
"Чорноморнафтогаз"доПАТ "НАК "Нафтогаз
України"про стягнення 1088138,76 грн. пені
та 3% річних
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва
від 27.08.2014 (судді: Літвінова М.Є., Босий
В.П., Цюкало Ю.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014 (судді:
Авдеєв П.В., Ільєнок Т.В., Куксов В.В.), з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 28.02.2014, позов
задоволено повністю шляхом стягнення з
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь
ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" 885809,43 грн.
пені та 3% річних у сумі 202329,33 грн.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у поданій
касаційній скарзі просить рішення та
постанову скасувати повністю, справу
передати на новий розгляд до
господарського суду м.Києва,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права, а саме
ст.ст.22,77,83,87,101 ГПК України. Зокрема,
скаржник вказує на порушення свого
права на участь у розгляді судом першої
інстанції справи шляхом його
неповідомлення належним чином про час
і місце судового засідання, яке
відбулося 27.08.2014р., з огляду на
ненадходження на адресу відповідача
ухвали господарського суду м.Києва від
09.07.2014 про відкладення розгляду справи.
Також, на думку заявника, в розумінні п.3
ст.83 ГПК України винятковими випадками
для зменшення розміру неустойки є
збитки відповідача від господарської
діяльності в сумі більш як 12 млрд. грн.
за 2013 рік та обставини вимушеного
залучення комерційних кредитів за
високими відсотковими ставками для
розрахунків з ВАТ "Газпром", що
обумовлені постійним недоотриманням
та несвоєчасним проведенням
вітчизняними споживачами розрахунків
за спожитий природний газ.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення присутніх у
засіданні представників сторін, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржувана
постанова - скасуванню в частині
позовних вимог про стягнення 885809,43 грн.
пені з передачею справи в цій частині
позову на новий розгляд до Київського
апеляційного господарського суду з
наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову,
апеляційний господарський суд виходив
того, що:

15.04.2013р. між сторонами був укладений
договір №14/2932/13 на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу (далі - договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався протягом року,
визначеного даним договором, зберігати
в підземному сховищі газу природний
газ, у тому числі страховий запас газу,
переданий йому замовником, та
повернути замовнику плату за послуги
із зберігання (закачування, зберігання,
відбору) у встановлені цим договором
строки.

В період з 01.05.2013р. по 31.05.2013р.
відповідачу згідно акту
приймання-передачі надано послуги по
закачуванню за зберіганню природного
газу в обсягу 65379,305 тис. куб.м. на суму
4228733,45 грн.; у період 01.06.2013-30.06.2013р. - 71365,591
тис. куб.м. на суму 4615926,43 грн.; у період
01.07.2013-31.07.2013р. - 78802,307 тис. куб.м. на суму
5096933,22 грн.; у період 01-31.08.2013р. - 77776,726 тис.
куб. м. на суму 5030598,64 грн.; у період
01-30.09.2013р. - 71847,267 тис. куб.м. на суму 4647081,23
грн.

Умовами договору передбачено, що
замовник сплачує послуги із
закачування газу у підземні сховища
газу та його зберігання шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок виконавця до 20-го числа місяця,
наступного за звітним місяцем
закачування газу.

Таким чином, порушення терміну оплати
послуг призвело до утворення
заборгованості у розмірі 23619272,97 грн. за
період з 01.05.2013р. по 30.09.2013р.

Позивач повідомив суду, що на підставі
заяв відповідача від 15.11.2013 №26-6058/1.5-13 та
від 13.12.2013 №26-6065/1.5-13 про зарахування
зустрічних однорідних вимог
зобов'язання НАК "Нафтогаз України"
перед ДАК "Чорноморнафтогаз" по
договору від 15.04.2013 №14/2932/13 за період з
01.05.2013р. по 30.09.2013р. у сумі 10219485,46 грн.
припинено повністю.

У період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. - 15544,384 тис.
куб.м. на суму 1005410,76 грн. У період з
01.10.2013р. по 31.10.2013р. на суму 495071,37 грн. На
підставі заяви НАК "Нафтогаз України"
від 13.12.2013 №26-6065/1.5-13 про зарахування
однорідних вимог зобов'язання НАК
"Нафтогаз України" перед ДАК
"Чорноморнафтогаз" по договору від
15.04.2013 №14/2932/13 за період 01.10.2013р. по
31.10.2013р. припинені повністю.

У період 01.11.2013р. по 30.11.2013р. - 31202,242 тис.
куб.м. на суму 1995454,66 грн. На підставі
заяв НАК "Нафтогаз України від 13.12.2013
№26-6065/1.5-13 та від 29.01.2014 №26-365/1.5-14 про
зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по договору від 15.04.2013 №14/2932/13 за період
01.11.2013р. по 30.11.2013р. припинено повністю.

У період з 01.12.2013р. по 31.12.2013р.
відповідачу згідно акту
приймання-передачі надано послуги по
закачуванню та зберіганню природного
газу в обсягу 98807,977 тис. куб.м. на суму
6248616,47 грн. На підставі заяви НАК
"Нафтогаз України" від 29.01.2014 №26-365/1.5-14
про зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по договору від 15.04.2013 №14/2932/13 за період
01.12.2013р. по 31.12.2013р. припинені в повному
обсязі.

Таким чином, вищенаведеними заявами
відповідач на підставі ст.601 ЦК України
припинив своє зобов'язання перед
позивачем шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог у
загальному розмірі 33363826,23 грн.

Враховуючи те, що обов'язок відповідача
по сплаті заявленої до стягнення суми
боргу у розмірі 14900269,64 грн. припинений,
предмет спору в цій частині відсутній,
тому позивач звернувся до суду першої
інстанції із заявою від 28.02.2014, в якій
просить стягнути пеню в розмірі 885809,43
грн. та 3% річних в розмірі 202329,33 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 3% річних в розмірі 202329,33
грн. (з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 28.02.2014), апеляційна
інстанція погодилася з висновком суду
першої інстанції про обґрунтованість
позовних вимог в цій частині, оскільки
передбачене ч.2 ст.625 ЦК України право
кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 885809,43 грн. пені (з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 28.02.2014), апеляційний
суд також погодився з висновком суду
першої інстанції про наявність підстав
для стягнення вказаної суми пені,
виходячи з наступного.

Згідно п.5.2 договору у разі порушення
замовником строків оплати,
передбачених п.п.4.1,4.2,4.3,4.4 договору, з
замовника стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, приписи ст.ст.549,551 ЦК
України, ч.6 ст.232 ГК України, та
перевіривши розрахунок позивача,
апеляційний суд визнав правомірним з
стягнення з відповідача 885809,43 грн. пені.

16.10.2014р. від представника відповідача
надійшло клопотання про застосування
апеляційним судом положення п.3 ч.1 ст.83
ГПК України, яка передбачає право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Апеляційна інстанція, розглянувши дане
клопотання та вислухавши думку
представників сторін, дійшла до
висновку, що в задоволенні останнього
слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених розділом XII ГПК України.

Розділ XI ГПК України "Вирішення
господарських спорів у першій
інстанції" передбачає вчинення певних
дій виключно судом першої інстанції.
Тобто, права щодо прийняття рішення,
визначені ст.83 розділу XI ГПК України,
відносяться виключно до повноважень
суду першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, при її
розгляді в суді першої інстанції не
ставилося питання про застосування
положень п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, хоча
справа розглядалась тривалий час.
Апеляційна інстанція звернула увагу на
те, що у ст.83 ГПК України закріплено
право суду, а не обов'язок.

Касаційна інстанція погоджується з
висновком апеляційного суду про
недоведеність порушення права
відповідача на участь у розгляді судом
першої інстанції справи шляхом
неповідомлення його належним чином про
час і місце судового засідання, яке
відбулося 27.08.2014р., оскільки належними
доказами на підтвердження обізнаності
представників обох сторін про час та
місце наступного судового засідання
(27.08.2014р.) є наявні у справі протокол
судового засідання від 09.07.2014р. та
розписка повноважних представників
сторін (а.с.140-141). При цьому, зауважень на
протокол судового засідання від
09.07.2014р. (а.с.141 т.1), в порядку
передбаченому ст.81-1 ГПК України,
сторонами не було подано. В зв'язку з
цим, сама по собі обставина відсутності
отримання заявником ухвали
господарського суду м.Києва від 09.07.2014
про відкладення розгляду справи не
свідчить про порушення прав
відповідача на участь у засіданні суду
першої інстанції, за результатами
якого було прийняте рішення від 27.08.2014,
чим спростовуються недоречні
твердження скаржника про зворотне.

Колегія також погоджується з
правомірними висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для стягнення 3% річних у сумі
202329,33 грн., нарахованих на підставі ч.2
ст.625 ЦК України, оскільки касаційна
скарга відповідача взагалі не містить
мотивованих заперечень з приводу
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
при розгляді цієї частини позовних
вимог.

Проте, колегія не може погодитися з
передчасними висновками апеляційного
суду в частині немотивованого
відхилення клопотання відповідача від
16.10.2014 про зменшення розміру стягуваної
пені, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно зі ст.233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Дійсно, право місцевого господарського
суду при прийнятті рішення зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
передбачено також пунктом 3 статті 83
розділу ХІ (Вирішення господарських
спорів у першій інстанції)
Господарського процесуального кодексу
України.

В свою чергу, відповідно до ст.99 та ч.ч.1,2
ст.101 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги (подання) і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Разом з тим, згідно імперативних вимог
ст.ст.1115,1117 Господарського
процесуального кодексу України у
касаційній інстанції скарга (подання)
розглядається за правилами розгляду
справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних
із встановленням обставин справи та їх
доказуванням. Касаційна інстанція
використовує процесуальні права суду
першої інстанції виключно для
перевірки юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення у
рішенні або постанові господарського
суду. Переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі вже встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Як роз'яснено в п.3.7.14 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, у п.8 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№7 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України" чітко роз'яснено, що згідно з
частиною першою статті 99 ГПК в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених розділом XII ГПК. Отже,
правила, які встановлено тільки для
розгляду справ у першій інстанції,
застосуванню апеляційним судом не
підлягають. Зокрема, не повинні
застосовуватись апеляційним судом
правила про об'єднання позовних вимог
(стаття 58 ГПК), про подання зустрічного
позову (стаття 60 ГПК) та про видачу
наказу (стаття 116 ГПК). Положення
розділів I-XI ГПК мають загальний
характер і можуть застосовуватись
апеляційним судом з урахуванням
конкретних обставин, оскільки під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції суд відповідно до частини
першої статті 101 ГПК повторно розглядає
справу та згідно із статтею 103 ГПК має
право скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

Касаційна інстанція зазначає, що норми
ст.ст.83,99,101 ГПК України не містять
жодних вказівок щодо недопустимості
реалізації апеляційним судом права на
зменшення розміру стягуваної
неустойки з підстав виключної
(абсолютної) належності такого права
місцевому господарському суду, чим
спростовується викладений у
оскаржуваній постанові висновок
апеляційного суду про зворотне, який
ґрунтується на довільному помилковому
тлумаченні змісту ст.ст.83,99 ГПК України.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу змісту приписів ст.233 ГК
України, ч.3 ст.551 ЦК України та п.3 ст.83,
ст.ст.99,101,1115,1117 ГПК України рівні
повноваження на зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені) мають суди
першої та апеляційної інстанцій, які на
відміну від касаційної інстанції,
наділені правом на встановлення таких
обставин, як-от: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні (тяжкий фінансовий стан
боржника тощо); інші інтереси сторін, що
мають істотне значення; відсутність
завдання збитків іншим учасникам
господарських відносин у разі
порушення зобов'язання; розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків кредитора (є надмірним),
оскільки саме ці обставини можуть бути
достатньою підставою для зменшення
розміру неустойки за рішенням суду.

Отже, чинне законодавство не обмежує
право апеляційного господарського
суду на зменшення неустойки певним
вичерпним колом обставин.

Згідно з приписами п.п.7,8 ч.2 ст.105 ГПК
України у постанові мають бути
зазначені обставини справи,
встановлені апеляційною інстанцією,
доводи, за якими апеляційна інстанція
відхиляє ті чи інші докази, мотиви
застосування законів та інших
нормативно-правових актів; у разі
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду - доводи, за якими
апеляційна інстанція не погодилась з
висновками суду першої інстанції.

Натомість в порушення приписів
ст.ст.43,83,99,101,105 ГПК України апеляційна
інстанція, приймаючи оскаржувану
постанову та відмовляючи у задоволенні
клопотання ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
від 16.10.2014 про зменшення розміру
стягуваної пені (а.с.182-184), обмежилася
виключно посиланням на відсутність
подачі боржником відповідного
клопотання під час розгляду справи
судом першої інстанції, внаслідок чого
по суті помилково ухилилася від
розгляду заявленого клопотання на
предмет наявності виняткових випадків
для зменшення розміру пені,
підлягаючої до стягнення з боржника.

Зокрема, поза увагою апеляційного суду
залишилися та не були відхилені
належним чином доводи відповідача про
те, що в розумінні п.3 ст.83 ГПК України
винятковими випадками для зменшення
розміру неустойки є збитки відповідача
від господарської діяльності в сумі
більш як 12 млрд. грн. за 2013 рік та
обставини вимушеного залучення
комерційних кредитів за високими
відсотковими ставками для розрахунків
з ВАТ "Газпром", що обумовлені постійним
недоотриманням та несвоєчасним
проведенням вітчизняними споживачами
розрахунків за спожитий природний газ.

Відтак, апеляційна інстанція
передчасно дійшла висновку про
наявність підстав для відмови у
задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розміру стягуваної пені.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і
передати справу на новий розгляд, якщо
суд припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Справа направляється
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, якщо порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, допущені тільки цим
судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Зважаючи на те, вищезгадані порушення
норм процесуального права
(ст.ст.43,83,99,101,105 ГПК України), які
унеможливили достеменне встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
допущені тільки судом апеляційної
інстанції, колегія вбачає достатні
правові підстави для часткового
задоволення касаційної скарги шляхом
скасування постанови в частині
стягнення 885809,43 грн. пені та передачі
справи в цій частині позову на новий
розгляд до Київського апеляційного
господарського суду.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 у справі
№910/22295/13 скасувати в частині позовних
вимог про стягнення 885809,43 грн. пені з
передачею справи на новий розгляд в цій
частині позову до Київського
апеляційного господарського суду.

В решті рішення та постанову залишити
без змін.

Головуючий, суддя

В.Овечкін

Судді:

Є.Чернов

В.Цвігун