м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайбуд М"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд", третя особа 1:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
Голубнича Ольга Василівна, третя особа
2: Відділ державної виконавчої служби
Гусятинського районного управління
юстиції у Тернопільській області,
третя особа 3: Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
та про його скасування, за участю
представників позивача - Орлова О.В.
довіреність №б/н від 04.11.2014 року,
відповідача - Орлова О.Г., довіреність
№107 від 20.11.2014 року, третьої особи 1 - не
з'явився, третьої особи 2 - не з'явився,
третьої особи 3 - не з'явився,
У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання таким, що не підлягає
виконанню та скасування виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої Ольги Василівни від
16.09.2014 року, реєстраційний номер 1623, про
вилучення у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М"
(лізингоодержувача) та повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" (лізингодавцю) об'єкту
рухомого майна, що є предметом договору
фінансового лізингу №844/02/13-В від 19.02.2013
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.10.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 29.10.2014 року.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.10.2014 року з метою
забезпечення позову до набрання
рішенням законної сили зупинено
стягнення на підставі виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої Ольги Василівни від
16.09.2014 року, реєстраційний номер 1623.

29.10.2014 року через канцелярію суду
відповідачем надано відзив на позовну
заяву, в якому він просив відмовити в
задоволенні позову.

17.12.2014 року в судовому засіданні в
задоволенні клопотання позивача про
залучення до участі в справі в якості
третьої особи Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерджі Індастріал
Груп» судом відмовлено, оскільки
жодного доказу в обґрунтування того,
яким чином рішення господарського суду
по даній справі може вплинути на права
і обов'язки цієї особи позивачем суду
не надано.

17.12.2014 року в судовому засіданні в
задоволенні клопотання позивача про
витребування додаткових доказів по
справі судом відмовлено, оскільки
вказані в клопотанні документи
долучені відповідачем до відзиву та
містяться в матеріалах справи.

17.12.2014 року в судовому засіданні
позивачем надана заява про зміну
підстав позову. Вищезазначена заява
позивача не містить доказів надсилання
її копії усім учасникам судового
процесу і такі докази не надані
представником позивача в судовому
засіданні.

З огляду на приписи статей 4-2 та 4-3 та
частин першої третьої статті 22 ГПК
України суд має вживати заходів до
того, щоб усі учасники судового процесу
мали можливість одержати копії
відповідної заяви або іншим чином
ознайомитись з її змістом. З цією метою
такі копії можуть бути вручені іншим
учасникам судового процесу (їх
представникам) безпосередньо в
судовому засіданні (під розпис на
оригіналі заяви) або надіслані їм
позивачем поштою з наданням доказів
надсилання у встановлений судом строк
(п. 20 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 18.03.2008
р. № 01-8/164 «Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році»).

Враховуючи вищевикладене, неявку
представників третіх осіб 1, 2, 3 в судове
засідання 17.12.2014 року та оскільки
процесуальний строк розгляду даної
справи закінчується 30.12.2014 року, заява
позивача про зміну предмету позову не
приймається до розгляду та не
враховується при прийнятті рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М"
(лізингоодержувач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд"
(лізингодавець) було укладено договір
фінансового лізингу № 844/02/13-В (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
лізингодавець набуває у власність і
передає на умовах фінансового лізингу
в платне володіння і користування з
правом викупу майно (предмет лізингу),
найменування і характеристики якого
вказані в специфікації (додаток №2 до
договору), а лізингоодержувач
зобов'язується прийняти предмет
лізингу, оплачувати лізингові платежі,
зазначені в графіку внесення
лізингових платежів (додаток №1 до
договору), а також інші платежі
відповідно до умов даного договору.

Протягом всього терміну дії цього
договору, предмет лізингу є власністю
лізингодавця (п. 8.1. договору).

Також, сторонами договору фінансового
лізингу № 844/02/13-В від 19.02.2013 року було
узгоджено базові умови лізингу, згідно
яких предметом лізингу є рухоме майно -
BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску: шасі №
SU90333GHDSBU1075, реєстраційний №АА7676ХО,
вартістю 377 520,00 грн. Строк лізингу - 60
місяців з моменту підписання сторонами
Акту прийому-передачі.

Відповідно до додатку №1 до
фінансового лізингу № 844/02/13-В від 19.02.2013
року сторонами було затверджено графік
платежів за кожний місяць.

16.09.2014 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Голубничою О.В. на підставі статті 18
Цивільного кодексу України, статті 87
Закону України "Про нотаріат", статті 7
Закону України "Про фінансовий лізинг",
та п. 8 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості проводиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було
вчинено виконавчий напис за реєстровим
№ 1623 про повернення
лізингоодержувачем - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайбуд М"
на користь лізингодавця - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд" предмет
фінансового лізингу - BODEX KIS 3WS, 2013 року
випуску: шасі № SU90333GHDSBU1075,
реєстраційний №АА7676ХО, вартістю 377 520,00
грн., що був переданий в користування на
підставі договору фінансового лізингу
№ 844/02/13-В від 19.02.2013 року та підлягає
поверненню за невиплачені лізингові
платежі за період з 22.06.2014 року по 15.09.2014
року у розмірі 39 249,57 грн. Також, у
виконавчому написі вказано, що він
набирає чинності з дня його вчинення і
може бути предґявлений до примусового
виконання до відділу державної
виконавчої служби протягом 1 року,
тобто до 16.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що він вважає виконавчий
напис №1623 від 16.09.2014 року, який вчинений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Голубничою Ольгою Василівною про
повернення об'єкту фінансового лізингу
таким, що суперечить п.2.3. Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року №296/5, оскільки позивач не
отримував жодних повідомлень або
письмових вимог від відповідача про
усунення порушення договору.

Відповідно до статті 87 Закону України
"Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок) для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про
нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про
фінансовий лізинг" визначено, що
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.
Стягнення за виконавчим написом
нотаріуса провадиться в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається Господарським
Кодексом, іншими законами.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку
безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №
1172.

У пункті 8 переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 наведений перелік документів
необхідний для одержання виконавчого
напису при повернені об'єкта лізингу,
до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання зазначених вимог відповідач
надав нотаріусу наступні документи:

- відповідну заяву № б/н від 15.09.2014 р.;

- оригінал договору фінансового
лізингу № 844/02/13-В від 19.02.2013 року;

- копію вимоги № 134-УПК від 30.06.2014 р. про
сплату заборгованості, разом з
доказами відправлення та
повідомленням про вручення;

- копію повідомлення (вимоги) №520-УПК
від 02.09.2014 року про відмову (розірвання)
від договору та повернення предмета
лізингу, разом з доказами відправлення
та повідомленням про вручення;

- копії рахунків № 30422 від 23.06.2014 р., № 35632
від 22.07.2014 р., №40360 від 22.08.2014 р. та №40359
від 22.08.2014 р. направлених відповідачем
позивачу;

Таким чином, відповідно до вимог
чинного законодавства, на час вчинення
оскаржуваного виконавчого напису
відповідачем було надано приватному
нотаріусу - Голубничій О.В. всі
документи, які вимагає чинне
законодавство та які були доказом
безспірності заборгованості за
прострочення виконання позивачем
зобов'язання за договором фінансового
лізингу № 844/02/13-В від 19.02.2013 р. серед
яких і письмові вимоги про сплату
заборгованості та повернення предмету
лізингу з доказами вручення їх
позивачу.

Таким чином, посилання позивача про
неотримання письмових вимог або
повідомлень від відповідача про
усунення порушень договору
фінансового лізингу повністю
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, тобто заборгованість
позивача перед відповідачем на час
вчинення виконавчого напису була
безспірною, та нотаріус діяв у межах
норм чинного законодавства України.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи вищевказане, вимоги
позивача про визнання виконавчого
напису № 1623 від 16.09.2014 року таким, що не
підлягає виконанню та про його
скасування задоволенню не підлягають,
тому у позові слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Статтею 68 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що питання про скасування
забезпечення позову вирішується
господарським судом, що розглядає
справу, із зазначенням про це в рішенні
чи ухвалі.

Згідно із п. 10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16
враховуючи, що забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

Враховуючи, що судом не встановлено
підстав для задоволення позову,
потреба у забезпеченні позову шляхом
зупинення стягнення на підставі
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Голубничої Ольги
Василівни від 16.09.2014 року,
реєстраційний номер 1623 відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність скасування раніше
вжитих заходів до забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 68, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
які вжиті ухвалою господарського суду
міста Києва від 21.10.2014 р. у справі
№910/22113/14

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 22.12.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна