ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.
Справа № 908/2649/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. ,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Яблунівській І.М.

за участю представників сторін:

позивача: Єфтемія Р.Ф. дов. б/н від 05.12.2014
року.

1-го відповідача: Науменко А.В., дов. №08
від 24.09.2014 року.

2-го відповідача: Науменко А.В., дов. №07
від 24.09.2014 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ТОВ "ГАЛС-2000", м.
Чернівці (вх. №3795З/3-9) на рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.10.14 року у справі
№908/2649/14

за позовом ТОВ "ГАЛС-2000", м. Чернівці

до 1. ПП "Група науково-промислових
досліджень", м. Бердянськ

2. ТОВ "Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс", м. Бердянськ

про стягнення солідарно 45 585,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "ГАЛС-2000" звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовом про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості за договором №ДСД-096
поставки риби та рибної продукції від
08.04.2014 року в розмірі 45585,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
530, 612, 665 ЦК України та умови укладеного
між сторонами договору. Вказує, що на
виконання умов договору позивачем було
здійснено передплату за виставленим
постачальником рахунком на суму 45000,00
грн., проте, всупереч умовам договору та
чинного законодавства, зобов'язання по
поставці риби та рибної продукції
відповідачем-1 не виконані. Також,
посилається на направлення на адресу
відповідачів листа-вимоги №197 від
16.06.2014 р., в якому ставилася вимога
здійснити поставку товару не пізніше 7
календарних днів з дня отримання листа
та попереджалося, що у випадку
невиконання поставки позивач буде
змушений звернутися до учасників
спільної діяльності, як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків. За
доводами позивача, відсутність
відповіді та нездійснення поставки
узгодженого договором товару є
підставою для нарахування пені та
звернення за захистом своїх прав у
судовому порядку. Покладення на
відповідачів солідарної
відповідальності обґрунтовує
укладеним між ними договором про
спільну діяльність №1 УП/О-32972994 від
30.05.2012 р.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.10.2014 року по
справі №908/2649/14 (суддя Кагітіна Л.П.) в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Позивач не погодився з зазначеним
рішенням, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
при його прийнятті, а також на
невідповідність висновків обставинам
справи.

Просить скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.10.2014 року по справі
№908/2649/14 та прийняти нове, яким позов
задовольнити. Стягнути солідарно з ПП
"Група науково-промислових досліджень"
та ТОВ "Базовий Азовський
рибоприймальний Комплекс" на користь
ТОВ "ГАЛС-2000" 45000,00 грн. сплачених коштів
та 585,00 грн. пені за прострочення
поставки. Стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача
судові витрати.

Відповідачі з обставинами, викладеними
в апеляційній скарзі не погоджуються,
подали відзиви на апеляційну скаргу,
вважають рішення суду обґрунтованим,
законним, прийнятим з додержанням норм
матеріального та процесуального права
та просять рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог
передбачених ст. 101 ГПК України,
повторно розглянувши справу та
перевіривши повноту, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення господарського
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
08.04.2014 р. між ДСД 30.05.2014.12 №1 УП/О-32972994 ПП
"ГНПД" в особі диктора Пшеничної Л.Є.,
яка діє на підставі довіреності від
23.08.2012 р. №14, іменоване в подальшому
Постачальник, і ТОВ "ГАЛС-2000" в особі
директора Чумака М.В., діючого на
підставі Статуту, іменоване в
подальшому Покупець, було укладено
договір поставки риби та рибної
продукції (надалі-Договір), відповідно
до умов якого Постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця товар, а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити його на умовах
цього договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору найменування,
асортимент, кількість і ціна товару
вказується у рахунках-фактурах і
накладних, які є невід'ємною частиною
договору.

Пунктом 4.2 Договору, в редакції
Протоколу розбіжностей, передбачено,
що оплата за товар здійснюється в
українській національній валюті в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок Постачальника
протягом 7 (семи) банківських днів з
моменту передачі товару.

Відповідно до п. 6.4 Договору у разі
порушення Постачальником строків
поставки товару або необґрунтованої
відмови, згідно отриманої заявки
Покупця, Покупець має право нарахувати
Постачальнику пеню з розрахунку 1%, але
не більше подвійної облікової ставки,
що діяла на момент прострочення, від
вартості зазначеного в заявці товару
за кожен прострочений день поставки.

За визначенням п. 8.1 Договору цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31 грудня 2016
року.

Згідно з укладеним між ПП "Група
науково-промислових досліджень" (ПП
ГНПД) та ТОВ "Базовий Азовський
Рибопереробний Комплекс" (ТОВ "БАРК")
договором №1 від 30.05.2012 р. про спільну
діяльність без створення юридичної
особи та Додатковою угодою №1 до цього
договору, за господарськими
договорами, укладеними ДСД 30.05.12 №1-УП/О
32972994 ПП "ГНПД" на підставі Довіреності
№14, виданої 23.08.2012 р. ТОВ "БАРК", як
учасником Договору №1 про спільну
діяльність від 30.05.2012 р., майнову
відповідальність перед юридичними
особами в установленому законом
порядку несе ТОВ "БАРК".

Як вказує позивач, ним на виконання
укладеного між сторонами договору
згідно платіжних доручень №64 від 22.05.2014
р., №72 від 23.05.2014 р., №84 від 26.05.2014 р., №109
від 29.05.2014 р. згідно виставленого
Постачальником рахунку-фактури
№ ДСД 20/05/01 від 20.05.2014 р. (арк. справи 14)
на оплату тушки бичка в кількості 5000 кг
на суму 65000,00 грн., було перераховано
грошові кошти на загальну суму 45000,00
грн.

Проте, в порушення умов договору,
Постачальником поставку товару не
здійснено.

16.06.2014 р. позивачем на адресу
відповідача-1 та відповідача-2
направлено лист-вимогу №197 з вимогою
здійснити поставку товару не пізніше 7
календарних днів з дня отримання листа.
Також, у цьому листі відповідачі
попереджаються, що у випадку
невиконання поставки позивач буде
змушений звернутися до учасників
спільної діяльності, як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків
(арк. справи 25).

Предметом судового розгляду у даній
справі є позовні вимоги про солідарне
стягнення з ПП "Група
науково-промислових досліджень" та ТОВ
"Базовий Азовський Рибоприймальний
Комплекс" заборгованості за договором
№ДСД-096 поставки риби та рибної
продукції від 08.04.2014 р. в розмірі 45585,00
грн., в т.ч.: 45000,00 грн. основного боргу та
585,00 грн. пені.

Як правомірно зазначив суд першої
інстанції в своєму рішенні, згідно з
ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є:
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. Аналогічні положення
містить ст. 174 Господарського кодексу
України, згідно з якою господарські
зобов'язання між суб'єктами
господарювання виникають, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі поставки, який за своєю
правовою природою по суті є договором
про постачання продукції.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцю), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного між
сторонами договору, які породили
взаємні обов'язки: обов'язком
відповідача-1 стало передання позивачу
товарно-матеріальних цінностей, а
обов'язком позивача - прийняття
товарно-матеріальних цінностей і
оплата їх вартості на умовах,
визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193
Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Покупець, згідно приписів статті 692
Цивільного кодексу України,
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Стаття 531 Цивільного кодексу України
передбачає право боржника виконати
свій обов'язок достроково, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання умов договору Позивачем
згідно виставленого рахунку-фактури
№ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р. достроково було
здійснено перерахування грошових
коштів на суму 45000,00 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (арк. справи
15-18).

Згідно приписів ст. 538 Цивільного
кодексу України, якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Однак, відмовляючи в задоволені позову,
суд першої інстанції обґрунтовує своє
рішення тим, що за умовами укладеного
між сторонами договору передбачено
сплата вартості отриманої продукції
протягом семи банківських днів з
моменту передачі товару і жодним чином
не передбачено обов'язку відповідача
на повернення коштів, перерахованих
завчасно в рахунок вартості
поставленої продукції. Також, умовами
договору не визначено строків
поставки, тому в даному випадку
відсутні підстави вважати
встановленим факт прострочення
зобов'язання відповідача.

Частина 2 статті 693 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо продавець,
який одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Проте, позивачем не надано суду жодних
доказів звернення до відповідача з
повідомленням про те, що виконання
відповідачем зобов'язання по поставці
товару втратило для позивача інтерес і
він вимагає повернення коштів, а
подання ж кредитором позовної заяви,
адресованої господарському суду (а не
боржнику) і надіслання останньому як
відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога у
розумінні зазначеної норми ЦК України,
оскільки за умовами договору на
постачальника покладається
зобов'язання по поставці товару, а не
грошове зобов'язання, зважаючи на
відсутність у матеріалах справи
належних доказів, що підтверджують
факт звернення до відповідача з
повідомленням про відмову від
виконання останнім зобов'язання по
здійсненню поставки та вимогою про
повернення суми передплати, вимоги
позивача щодо повернення сплаченої ним
завчасно, за своєю ініціативою, суми в
рахунок оплати продукції, є
передчасними.

Суд першої інстанції вважає
недоведеним факт перерахування
спірних коштів саме в рамках
укладеного між сторонами договору,
оскільки умовами договору не
передбачається такого розрахунку, як
передплата, а протоколом розбіжностей
узгоджено п. 4.2 Договору саме в редакції
ТОВ "ГАЛС-2000", відповідно до якого
передбачено оплату за товар протягом
семи банківських днів з моменту
поставки.

Пунктом 3.1 Договору сторони узгодили,
що поставка товару здійснюється
окремими партіями відповідно до заявок
Покупця, у строки, узгоджені сторонами
і зазначені в заявках. Жодних доказів
направлення Постачальнику заявки на
поставку партії товару кількістю 5000 кг
на суму 65000,00 грн. позивачем суду не
надано.

В свою чергу, відповідач-1 та
відповідач-2 наполягають на тому, що
перерахування позивачем коштів в сумі
45000,00 грн. є частковою оплатою по
рахунку-фактурі №ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р.
на виконання укладеного між сторонами
договору, укладеного у спрощений
спосіб відповідно до п. 1 ст. 181 та п. 2 ст.
184 Господарського кодексу України, з
умовами: поставка по передоплаті, без
заявки, ціна 65000,00 грн., строк - по факту
оплати.

При цьому, в рахунку-фактурі №ДСД20/05/05/1,
на який посилається позивач в якості
доказів перерахування коштів на
виконання умов Договору № ДСД-096 від
08.04.014 р., зазначено - без замовлення.

Також, ані в рахунку-фактурі, ані у
платіжних дорученнях, якими
перераховано позивачем кошти в сумі
45000,00 грн., не має посилання на Договір,
тому за таких обставин підстави
вважати рахунок-фактуру №ДСД20/05/1 від
20.05.2014 р. виставленим постачальником на
виконання Договору №ДСД-096 від 08.04.2014 р.,
а сплачені позивачем кошти передплатою
за даним договором, відсутні.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, судова колегія
апеляційного суду вважає, що висновки
суду першої інстанції є
необґрунтованими та суперечать
обставинам справи, котрі біли
встановлені самим судом першої
інстанції.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 08 квітня 2014 року між ТОВ
"ГАЛС-2000" з однієї сторони (Покупець) та
ПП "Група науково-промислових
досліджень" і ТОВ "Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс", як
учасниками спільної діяльності між
яким укладено договір про спільну
діяльність від 30.05.12р. №1 УП/О-32972994 ПП
"ГНПД" і від імені яких згідно
довіреності №14 від 23.08.2012р. діяла
директор ПП "ГНПД" Пшенична Л.Є., з
другої сторони (Постачальник), був
укладений Договір №ДСД-096 поставки
риби та рибної продукції з протоколом
розбіжностей до нього (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 цього Договору
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його на умовах цього Договору.

Згідно п.4.2 Договору, умови оплати - 100%
передоплата, оплата товару проводиться
Покупцем шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника. Разом з тим
відповідно до погодженого сторонами
протоколу розбіжностей до цього
Договору, встановлювалося, що оплата за
товар здійснюється в українській
національній валюті в безготівковому
порядку шляхом перерахування грошових
коштів на банківський рахунок
Постачальника протягом 7 (семи)
банківських днів з моменту передачі
Товару.

Також відповідно до п. 3.1 Договору,
поставка Товару здійснюється окремими
партіями відповідно до заявок Покупця,
у строки, узгоджені сторонами і
зазначені в заявках, відповідно
Інкотермс 2010.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи, між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного між
сторонами договору, які породили
взаємні обов'язки: обов'язком
відповідача-1 стало передання позивачу
товарно-матеріальних цінностей, а
обов'язком позивача - прийняття
товарно-матеріальних цінностей і
оплата їх вартості на умовах,
визначених Договором.

Посилання суду першої інстанції та
відповідачів по справі на те, що
перерахування позивачем коштів в сумі
45000,00 грн. є частковою оплатою по
рахунку-фактурі №ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р.
на виконання договору, укладеного
сторонами у спрощений спосіб, є
безпідставною, оскільки доказів
укладення інших договорів (право чинів)
між сторонами відповідачами не надано.

На запитання апеляційного суду про те,
на якій підставі був надісланий
позивачу рахунок-фактура №ДСД20/05/1 від
20.05.2014 р., представник відповідачів
пояснив, що рахунок-фактура №ДСД20/05/1
від 20.05.2014 р. був надісланий позивачу на
підставі замовлення надісланого
телефонограмою.

Згідно пункту 3.2. укладеного між
сторонами договору заявки на поставку
товару направляються Покупцем
Постачальнику за допомогою
факсимільного, телефонного зв'язку,
інтернету або через представника.
Тобто, заявка позивача на отримання
продукції не суперечить вимогам
укладеного договору, в зв'язку із чим
посилання суду першої інстанції на те,
що позивачем не надано доказів
надсилання замовлення на постачання
продукції є безпідставним.

Разом з тим, ст. 531 ЦК України передбачає
право боржника виконати свій обов'язок
достроково, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства або не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

На виконання умов договору позивачем
згідно виставленого відповідачем
рахунку-фактури №ДСД20/05/1 від 20.05.2014 р.
достроково було здійснено
перерахування грошових коштів за
поставку рибної продукції на суму 45000,00
грн., що підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (арк. справи
15-18).

Згідно приписів ст. 538 ЦК України, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок. Передбачені
вимоги Закону зазначає і суд першої
інстанції в своєму рішенні.

Як правомірно зазначає Позивач у своїй
апеляційній скарзі, оскільки в
письмовому вигляді строки поставки
сторонами не узгоджувалися, поставка
не здійснювалася, а відповідачі з
приводу поставки товару на контакт не
виходили, позивачем 16.06.2014 року на
адресу відповідачів було направлено
лист-вимогу №197 із вимогою здійснити
для належного виконання укладеного
Договору поставку узгодженого,
замовленого та оплаченого товару не
пізніше 7 календарних днів, з дня
отримання цього листа. Вказаний лист
відповідачами був отриманий 20.06.2014 р.,
що підтверджується відповідними
повідомленнями про вручення (аркуші
справи 26-29).

В даному листі-вимозі також
зазначалося, що у випадку невиконання
заявлених вимог, Позивач буде
вимушений звернутися до учасників
спільної діяльності як солідарних
боржників до господарського суду для
примусового задоволення вимог, а також
стягнення пені та завданих збитків
(упущеної вигоди) за прострочений
період такої поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦКУ України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Оскільки після отримання листа
відповідачами жодних дій для виконання
своїх зобов'язань за Договором не
здійснювалося, то позивач змушений був
звернутися до суду з вимогою про
стягнення з відповідачів сплачених
коштів за товар, який не був
поставлений.

Частина 2 ст. 693 ЦК України передбачає,
що якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. При цьому
зазначена стаття Закону України не
передбачає, що для вимог повернення
попередньої оплати покупцю в
обов'язковому порядку необхідно
направити продавцю повідомлення про
те, що виконання Відповідачем
зобов'язання по поставці товару, котрий
не був поставлений на вимогу Позивача
втратило для нього інтерес.

Отже, позивачем було доведено, що він у
спосіб, передбачений ст. 530 ЦК України
звертався до відповідачів з письмовою
вимогою щодо здійснення поставки
товару, а оскільки відповідачі у
встановлений строк поставку не
здійснили і не виявляли жодних намірів
щодо його передачі, то у них в силу ч.2.
ст. 693 ЦК України виник станом на час
звернення позивача до суду з даним
позовом обов'язок щодо повернення
отриманих грошових коштів, а у суду
були всі підстави для задоволення
відповідного позову.

Аналогічна позиція висловлена в
Постанові Вищого господарського суду
України від 13.12.2012 р. по справі №
5011-57/7050-2012.

У зв'язку з вказаним, судом першої
інстанції не було надано оцінку тому,
що відповідно до п. 6.1 Договору, за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим Договором сторони
несуть відповідальність згідно з
чинним законодавством.

Згідно з п. 6.4 Договору, у разі
порушення Постачальником строків
поставки товару або необгрунтованої
відмови, згідно отриманої заявки
Покупця, Покупець має право нарахувати
Постачальнику пеню з розрахунку 1% але
не більше подвійної облікової ставки,
що діяла на момент прострочення, від
вартості зазначеного в заявці товару
за кожен прострочений день поставки.

Оскільки, у надісланому відповідачам
листі-вимозі була вказана вимога
поставити товар протягом 7 днів з
моменту отримання листа, і цей лист
отримано відповідачами 20.06.2014р., то
поставку товару Відповідачі мали
здійснити до 28.06.2014р.

З вказаного випливає, що починаючи з
28.06.2014 р. позивач має право нараховувати
санкції за прострочення виконання
зобов'язання, що встановлені в
укладеному договорі.

Перевіривши наданий Позивачем
розрахунок судова колегія вважає, що
вимоги у стягненні пені на суму - 585 грн.
також підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.10.2014 року у справі №908/2649/14
прийнято без урахування фактичних
обставин справи та діючого
законодавства, тому підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 531,
538, 612, 629, 665, 692 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського суду
України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103,
ст.ст.104-105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 13.10.2014 року у
справі №908/2649/14 скасувати та прийняти
нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
"Група науково-промислових досліджень"
(, м. Бердянськ, Запорізька
область, вул. Кабельників, 138-А) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Базовий Азовський
Рибоприймальний Комплекс" (,
м. Бердянськ, Запорізька область, вул.
Кабельників, 1-А) солідарно на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-2000" (,
м. Чернівці, вул. Хотинська, буд. 43-Б)
45000,00 грн. боргу, 585,00 грн. пені, 1827,00 грн.
судового збору за подання позову та
913,50 грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Наказ доручити видати господарському
суду Запорізької області.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 12.12.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.