ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 911/4834/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Ірпінської
фінансово-юридичної академії у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю, Київська область, м.
Ірпінь

до Національного університету
державної податкової служби України,
Київська область, м. Ірпінь

про стягнення 383906,78 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Сліпенко О.В. - керівник
(витяг з ЄДРПОУ №19608535 від 17 листопада
2014 року);

від відповідача: Лінчук С.П.
(довіреність №1084/01-12 від 16 квітня 2014
року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ірпінська фінансово-юридична академія
у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Національного університету державної
податкової служби України (далі -
відповідач) про стягнення 383906,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору оренди
нерухомого майна №1432112 від 13 лютого 2014
року та додаткової угоди №1 до договору
оренди нерухомого майна №1432112 від 13
лютого 2014 року, а саме, відповідач не
сплатив грошові кошти за орендоване
майно, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі
372490,16 грн. Додатково, за прострочення
виконання зобов'язання позивач
нарахував пеню в розмірі 7123,68 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 3352,41 грн. та
3% в розмірі 940,53 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 13 листопада
2014 року та призначено справу до
розгляду на 26 листопада 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 26
листопада 2014 року розгляд справи на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 16 грудня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

16 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року між Ірпінською
фінансово-юридичною академією у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (за договором -
орендодавець) та Національним
університетом державної податкової
служби України (за договором - орендар)
було укладено договір оренди
нерухомого майна №1432112.

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець зобов'язується передати
орендарю в строкове платне
користування нерухоме майно, що
розташоване за адресою: смт. Ворзель
Київської області по вулиці Кірова 3,
площею 3273,20 м.кв. (далі - майно), а орендар
зобов'язується прийняти це майно та
після припинення цього договору
повернути майно орендодавцю в
належному стані.

Згідно з п. 3.1 договору розмір орендної
плати з урахуванням індексації
становить 93122 грн. 54 коп. за 1 місяць з
урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 договору орендна
плата сплачується щомісяця, протягом
місяця наступного за звітним, за повний
місяць, незалежно від строку
користування майном, що є предметом
даного договору у безготівковій формі
на розрахунковий рахунок орендодавця
на підставі акту про надання послуг.

Згідно з п. 5.1 договору у редакції
додаткової угоди №1, останній набирає
чинності з моменту підписання і діє до
31 грудня 2014 року та, згідно ч. 3 ст. 631 ЦК
України, застосовується до
правовідносин, що склалися між
сторонами з 1 січня 2014 року.

Відповідно до пункту 7.3 договору при
порушені строку оплати наданих послуг
орендар сплачує орендодавцю пеню у
розмір 0,05%, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який стягується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

На виконання умов вказаного договору
позивач передав відповідачу у оренду
вищезазначене нерухоме майно, що
підтверджується актом
приймання-передачі в оренду приміщень
від 13 лютого 2014 року, який підписано
представниками сторін та скріплено
відтисками печаток юридичних осіб.

Судом встановлено, що відповідач взяті
на себе зобов'язання належним чином не
виконав, а саме, не повністю сплатив
орендну плату за період:
травень-серпень 2014 року, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
у розмірі 372490,16 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не повністю виконав
умови договору. Зазначений факт
відповідачем не спростовано. Розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи. Вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості, що виникла у
відповідача через порушення умов
договору в розмірі 372490,16 грн. підлягає
задоволенню.

У своєму відзиві на позовну заяву
відповідач зазначав, що згідно пункту
3.1 договору загальна сума договору
складає 279367,62 грн., які станом на день
звернення позивача з зданим позовом до
суду, були сплачені відповідачем.

Крім того, як зазначає відповідач,
додатковою угодою №1 до договору були
внесені зміни лише щодо строку дії
договору, та не вносились зміни щодо
суми договору.

Однак, відповідачем не враховано, що
дія того ж пункту 3.1 договору, яким
встановлено місячний розмір орендної
плати у сумі 93122,54 грн., згідно умов
додаткової угоди №1, застосовується до
правовідносин, що склалися між
сторонами з 1 січня 2014 року до 31 грудня
2014 року, та не враховано те, що загальна
сума договору (у його первісній
редакції) 279367,62 грн. становила з 1 січня
2014 року до 31 березня 2014 року.

Отже, суд вважає за необхідне
зазначити, що оскільки сторони
додатковою угодою №1 продовжили лише
термін дії договору, а інші умови
договору залишись незмінними, то
відповідач зобов'язаний виконувати
його умови, у тому числі й сплачувати
оренду плату, встановлену п. 3.1
договору, у розмірі 93122,54 грн. за один
місяць оренди.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем у
сумі 7123,68 грн. є обґрунтованим та
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Розмір 3% річних у сумі 940,53
грн. та інфляційних втрат у розмірі 3352,41
грн. є обґрунтованими, тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, позивачем внесено судовий
збір в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, судовий збір у
розмірі 3786,47 грн. підлягає поверненню з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Національного
університету державної податкової
служби України (08200, Київська область, м.
Ірпінь, вул. Карла Маркса, буд. 31, код
02973089) на користь Ірпінської
фінансово-юридичної академії у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (08201, Київська
область, м. Ірпінь, вул. Тургенівська,
буд. 50, код 32240252) - 372490 (триста сімдесят
дві тисячі чотириста дев'яносто) грн. 16
коп. заборгованості, 7123 (сім тисяч сто
двадцять три) грн. 68 коп. пені, 3352 (три
тисячі триста п'ятдесят дві) грн. 41 коп.
інфляційних втрат, 940 (дев'ятсот сорок)
грн. 53 коп. 3% річних та 7678 (сім тисяч
шістсот сімдесят вісім) грн. 14 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 19 грудня 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць