ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.12.2014
Справа № 908/5700/14

м. Запоріжжя

Суддя Соловйов В.М., розглянувши
матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Александр-Агро" (70410,
Запорізька область, Запорізький район,
с. Лукашеве, вул. Леніна, 9,
ідентифікаційний код 03749230)

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізького району електричних мереж
(69089, м. Запоріжжя, вул. Шушенська, 38,
ідентифікаційний код 00130926)

про скасування оперативно -
господарської санкції

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Александр-Агро" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом до відповідача ВАТ
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізького РЕМ про скасування
оперативно-господарської санкції,
застосованої рішенням ВАТ
"Запоріжжяобленерго" в особі ЗРЕМ,
оформленого протоколом від 13.11.2014р.
засідання комісії з розгляду актів про
порушення Правил користування
електричною енергією, про нарахування
вартості недоврахованої електричної
енергії в сумі 11 425, 54 грн.

Відповідно до Витягу з реєстру
автоматизованого розподілу справ від
11.12.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
автоматичний розподіл та справу
призначено для розгляду судді
Соловйову В.М.

У прийняті позовної заяви слід
відмовити на підставі наступного.

Згідно ст. 13 ГПК України "Справи,
підсудні місцевим господарським
судам", місцеві господарські суди
розглядають у першій інстанції усі
справи, підвідомчі господарським
судам.

У відповідності із ст. 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між юридичною особою
та її учасниками (засновниками,
акціонерами, членами), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами) юридичної особи, пов'язаними
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Підвідомчий господарським судам спір
може бути передано сторонами на
вирішення третейського суду, крім
спорів про визнання недійсними актів, а
також спорів, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб, спорів, передбачених пунктом 4
частини першої цієї статті, та інших
спорів, передбачених законом. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 ГПК України,
Господарський суд порушує справи за
позовними заявами:

підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів;

державних та інших органів, які
звертаються до господарського суду у
випадках, передбачених законодавчими
актами України;

прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави;

Рахункової палати, яка звертається до
господарського суду в інтересах
держави в межах повноважень, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 21 ГПК України, сторонами у
судовому процесі - позивачами і
відповідачами - можуть бути
підприємства та організації, зазначені
у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Статтею 1 ГПК України встановлено,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Угода про відмову від права на
звернення до господарського суду є
недійсною.

Таким чином, системний аналіз
наведеного законодавства дає підстави
для висновку про те, що діюче
законодавство не передбачає розгляд
господарським судом справ за позовними
заявами до відповідача (відповідачів),
які не є юридичними особами чи
суб'єктами підприємницької діяльності.

ТОВ "Александр-Агро" при зверненні до
суду в якості відповідача зазначило
ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізького району електричних мереж
та зазначило його ідентифікаційний код
00130926.

Відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
15.12.2014р. № 19767441, станом на 15.12.2014р. за цим
ідентифікаційним кодом значиться -
Відкрите акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя,
вул. Сталеварів, буд. 14).

Відповідно до пункту 1.1 Положення про
виробничий структурний підрозділ
відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" "Запорізькі
міські електричні мережі",
затвердженого рішенням чергових
загальних зборів акціонерів ВАТ
"Запоріжжяобленерго", протокол № 9 від
30.04.2004р., та введеного в дію з 15.09.2004р.,
Запорізькі міські електричні мережі є
невідокремленим виробничим
структурним підрозділом відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго".

У пункті 1.5 Положення зазначено, що
Структурний підрозділ не є юридичною
особою, не може виступати самостійним
суб'єктом господарювання, не має
відокремленого майна, не має окремого
балансу.

Як зазначено у пункті 1.8 Положення,
Структурний підрозділ не може від
свого імені вчиняти правочини, в тому
числі укладати господарські договори,
не може набувати майнові та немайнові
права, нести зобов'язання, не може бути
позивачем, відповідачем та третьою
особою у місцевих та господарських
судах.

Частинами 1-4 ст. 64 ГК України
передбачено, що підприємство може
складатися з виробничих структурних
підрозділів (виробництв, цехів,
відділень, дільниць, бригад, бюро,
лабораторій тощо), а також
функціональних структурних
підрозділів апарату управління
(управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Підприємство має право створювати
філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи,
погоджуючи питання про розміщення
таких підрозділів підприємства з
відповідними органами місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку. Такі
відокремлені підрозділи не мають
статусу юридичної особи і діють на
основі положення про них,
затвердженого підприємством.
Підприємства можуть відкривати
рахунки в установах банків через свої
відокремлені підрозділи відповідно до
закону.

Згідно ч. 3 ст. 95 Цивільного кодексу
України, філії не є юридичними особами.
Вони наділяються майном юридичної
особи, що їх створила, і діють на
підставі затвердженого нею положення.

В пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суд України
від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
відповідно до чинного законодавства,
зокрема, Цивільного та Господарського
кодексів України, Законів України "Про
господарські товариства", "Про
акціонерні товариства", "Про банки і
банківську діяльність", юридичні особи
для здійснення своїх функцій мають
право створювати філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи, які не є
юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого
підрозділу юридичної особи стосовно
здійснення у господарському суді
повноваження сторони у справі від
імені цієї особи визначається
установчими документами останньої,
положенням про відособлений підрозділ,
яке затверджено юридичною особою, або
довіреністю, виданою нею ж у
встановленому порядку керівникові
цього підрозділу. При цьому слід мати
на увазі, що стороною у справі є
юридична особа, від імені якої діє
відособлений підрозділ, і рішення
приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу, наприклад:
"Стягнути з підприємства "А" в особі
його відокремленого підрозділу - філії
N 1 на користь організації "Б" в особі її
Н-ської філії таку-то суму".

Позивачем не надано доказів того, що
Відкрите акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізького району електричних мереж
може самостійно виступати
відповідачем за заявленим позовом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Приймаючи судове рішення,
господарський суд також враховує
наступне.

За змістом Розділів VIII, IX ГПК України
всі без виключення вказані в них вимоги
до позовної заяви та відомості є
обов'язковими для зазначення позивачем
у позовній заяві, їх обов'язковість
встановлена законодавцем і не може
залежати від бажання особи, що
звертається до суду, можливості
подальшого з'ясування цих відомостей
судом після відкриття провадження в
адміністративній справі під час
підготовчого провадження тощо.

Вказані норми носять імперативний
характер і не підлягають ігноруванню
стороною чи судом з посиланням на
будь-які суб'єктивні висновки та
обставини.

На підтвердження цього висновку
свідчить і ст. 4-1 ГПК України, згідно
якої господарські суди вирішують
господарські спори у порядку позовного
провадження, передбаченому цим
Кодексом.

Згідно ст.2 Закону України № 2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів", суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Пунктом 3 статті 3 зазначеного Закону
встановлено, що судова система
забезпечує доступність правосуддя для
кожної особи в порядку, встановленому
Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ст.6 Закону України №
2453-VI "Про судоустрій і статус суддів",
усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.

Відповідно до п.1 ст.8 зазначеного
Закону, ніхто не може бути позбавлений
права на розгляд його справи у суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2002 року по справі
№1-2/2002 визначено, що частина 2 статті 124
Конституції України передбачає право
юридичної особи на захист судом своїх
прав, встановлює юридичні гарантії їх
реалізації, надаючи можливість кожному
захищати права будь-якими не
забороненими засобами. Кожна особа має
право вільно обирати не заборонений
законом засіб захисту прав, у тому
числі судовий захист. Право на судовий
захист своїх прав не може бути
обмежене. Суб'єкти правовідносин, у
тому числі юридичні особи, у разі
виникнення спору можуть звертатися до
суду за його вирішенням. Юридичні особи
мають право на звернення до суду для
захисту своїх прав безпосередньо на
підставі Конституції України. Держава
має забезпечувати захист прав усіх
суб'єктів права власності, в тому числі
у судовому порядку. Право юридичної
особи на звернення до суду за
вирішенням спору не може бути обмежене
законом, іншими нормативно-правовими
актами.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Однак, наявність права на пред'явлення
позову не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого вищевказаними нормами,
права.

Згідно ст. 61 ГПК України, питання про
прийняття позовної заяви вирішується
суддею, якому вона була передана у
порядку, встановленому частиною
третьою статті 2-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 ГПК України,
про відмову в прийнятті позовної заяви
виноситься ухвала, яка надсилається
сторонам, прокурору, якщо вони є
заявниками, не пізніше трьох днів з дня
надходження заяви.

До ухвали про відмову у прийнятті
позовної заяви, що надсилається
заявникові, додаються позовні
матеріали.

Роз'яснити позивачу, що при новому
зверненні до суду з цим позовом до
належного відповідача Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" (69035,
м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14),
позивач може надати в якості доказів
про сплату судового збору квитанцію №
k13/9/47 від 08.12.2014р. на суму 1 218,00 грн.

Керуючись ст. 50-51, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК
України, суд

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Александр-Агро" до
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізького району електричних мереж
про скасування
оперативно-господарської санкції,
застосованої рішенням ВАТ
"Запоріжжяобленерго" в особі ЗРЕМ,
оформленого протоколом від 13.11.2014р.
засідання комісії з розгляду актів про
порушення ПКЕЕ, про нарахування
вартості недоврахованої електричної
енергії в сумі 11 425, 54 грн. відмовити.

2. Позовні матеріали на 32 аркушах (в тому
числі оригінал квитанції № к13/9/47
від 09.12.2014р. на суму 1 218, 00 грн. про сплату
судового збору) повернути заявникові.

Суддя
В.М. Соловйов