м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12670/13 17.12.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк" до 1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будтех Інтеграл
Компані" 2. Публічного акціонерного
товариства "Тернопільський
електромеханічний завод"
3. Кооперативу "Союз" про стягнення
збитків у сумі 12 013 950,00 грн.за
зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства
"Тернопільський електромеханічний
завод"до 1. Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" 2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будтех Інтеграл
Компані"Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Кооператив "Союз"про
визнання недійсним договору
порукисуддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача (відповідач-1 за
зустрічним) Діденко Ю.О.-
представник за довіреністю № 29/2014 від
30.01.14; від відповідача-1не з'явились ;від
відповідача-2 (позивач за зустрічним
позовом) Молень Р.Б. - представник за
довіреністю № 02/432 від 20.03.14;від
відповідача-3 (третя особа за
зустрічним позовом) не
з'явились

В судовому засіданні 17.12.14. в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Будтех
Інтеграл Компані", Публічного
акціонерного товариства
"Тернопільський електромеханічний
завод" та Кооперативу "Союз" про
стягнення збитків у сумі 12 013 950,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.07.2013 р. порушено провадження
у справі № 910/12670/13 (суддя Бойко Р.В.) та
призначено її до розгляду на 18.07.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.08.2013 р. прийнято до
спільного розгляду з первісним позовом
зустрічний позов Публічного
акціонерного товариства
"Тернопільський електромеханічний
завод" до Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк", Товариства
з обмеженою відповідальністю "Будтех
Інтеграл Компані" про визнання
недійсним договору поруки від 17.08.07 та
додаткового договору від 22.07.13 до
договору поруки, залучено до участі у
справі за зустрічним позовом в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Кооператив "Союз".

Розгляд справи неодноразово
відкладався. Ухвалою суду від 24.09.14
провадження у справі № 910/12670/13 було
зупинено до розгляду Київським
апеляційним господарським судом
апеляційної скарги Першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції на окрему ухвалу
господарського суду міста Києва від
04.04.2014 р., та повернення матеріалів
справи №910/12670/13 до господарського суду
міста Києва.

15.10.14 матеріали справи № 910/12670/13 були
повернуті до господарського суду міста
Києва, у зв'язку з поверненням без
розгляду апеляційної скарги Першого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції на окрему ухвалу
господарського суду міста Києва від
04.04.2014 р.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України
справу № 910/12670/13 направлено на
повторний автоматичний розподіл та
передано для подальшого розгляду судді
Пукшин Л.Г.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.10.2014 поновлено провадження
у справі № 910/12670/13, справу прийнято до
провадження судді Пукшин Л.Г. та
призначено до розгляду у судовому
засіданні 19.11.2014.

У судове засідання 19.11.2014 з'явились
представники позивача та відповідача-2
за первісним позовом. Представник
відповідача-2 подав заяву про
застосування строку позовної давності
та заявив усне клопотання про
витребування у позивача за первісним
позовом оригінал договору поруки від
17.08.2007, що був укладений між ВАТ
"Універсал Банк" та ТОВ "Будтех Інтеграл
Компані". Крім того, представник
відповідача-2 просить визнати явку
відповідача-1 обов'язковою в наступне
судове засідання.

Ухвалою суду від 19.11.14 розгляд справи
було відкладено на 03.12.14.

В судовому засіданні 03.12.14 представник
відповідача-2 подав клопотання про
витребування доказів, а саме робочих
документів (кредитної справи) за
позичальником - кооператив «Союз» по
генеральному договору на здійснення
кредитних операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.07
та внутрішні положення позивача щодо
періодичності та порядку перевірки
стану заставленого майна. Дослідивши
клопотання відповідача-2, суд відмовив
в його задоволенні.

Представник позивача повідомив про
неможливість надання договору поруки
від 17.08.2007, що укладений між ВАТ
"Універсал Банк" та ТОВ "Будтех Інтеграл
Компані" у зв'язку з його втратою та
надав додаткові письмові пояснення, що
були долучені до матеріалів справи.
Представник відповідача-2 надав
пояснення по справі, проти позову
заперечував та заявив усне клопотання
про відкладення розгляду справи для
можливості ознайомитись з поясненнями
позивача.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
представників відповідачів та третьої
особи, неподанням витребуваних доказів
та враховуючи клопотання відповідача-2,
суд відклав розгляд справи на 17.12.14.

В судовому засіданні 17.12.14 представники
позивача та відповідача-2 (за первісним
позовом) надали пояснення по суті
спору, представник позивача позовні
вимоги за первісним позовом підтримав,
проти задоволення зустрічного позову
заперечував. Представник відповідача-2
проти стягнення збитків заперечував,
просив визнати недійсним договір
поруки від 17.08.07 та додатковий договір
від 22.07.13 до договору поруки.

Представники відповідачів 1 та 3 за
первісним позовом в судове засідання
не з'явились, про поважні причини
неявки суд не повідомили, вимоги ухвали
суду не виконали, обґрунтованих
клопотань щодо своєї неявки не
направляли, хоча про час і місце
судових засідань були повідомлені
належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

В судових засіданнях здійснювалось
фіксування судового процесу
технічними засобами відповідно до
вимог ст. 81-1 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

15 серпня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством "Банк
Універсальний", правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», (далі - банк, позивач
за первісним позовом, відповідач-1 за
зустрічним позовом) та Кооперативом
"Союз" (далі - відповідач-3 за первісним
позовом, третя особа за зустрічним
позовом, позичальник) укладено
Генеральний договір на здійснення
кредитних операцій за № 12/05-Гд-07 (надалі
- генеральний договір), відповідно до
пункту 1.1 якого банк на підставі даного
договору надає послуги позичальнику
по здійсненню кредитних операцій.
Порядок і умови надання таких послуг
визначаються в додаткових договорах,
що укладаються в рамках цього
генерального договору.

Надання послуг здійснюється шляхом
укладання окремих кредитних договорів,
які є невід'ємними частинами
генерального договору (пункт 2.1
генерального договору).

Відповідно до п. 2.2. генерального
договору, сума заборгованості по всіх
кредитних договорах, укладених в межах
даного договору, не може перевищувати
суму ліміту - 7827500 грн.

Додатковою угодою № 1 від 15.02.2008р. до
Генерального договору сторони
погодили, що Банк зобов'язується надати
відповідачеві кредитні послуги у
валюті, вказаній в цьому договорі, в
рамках ліміту, встановленого в базовій
валюті 7827500 грн., у порядку і на умовах
зазначених в цьому договорі (п. 1.1.
додаткової угоди).

Умови і порядок надання, сума, строк і
порядок виконання зобов'язань, розмір і
порядок плати за кредитом стосовно
кожної кредитної послуги в межах цього
договору оформляється додатковою
угодою, яка є невід'ємною частиною
даного договору (п. 1.1.1. додаткової
угоди).

Базовою валютою за даним договором є
українська гривня. Під базовою валютою
розуміється валюта, в яку
перераховуються суми кредитних коштів
в різних валютах (п. 1.1.3. додаткової
угоди).

Згідно п. 1.1.6. угоди, загальна сума
наданих кредитних послуг за всіма
угодами не може перевищувати ліміту
договору, незалежно від виду валюти
наданих кредитних послуг.

Позичальник має право отримати кредит,
загальна сума якого не може
перевищувати ліміт (п. 1.1.7. додаткової
угоди).

17.08.2007 між ВАТ "Банк Універсальний"
(іпотекодержатель), Кооперативом "Союз"
(позичальник) та Відкритим акціонерним
товариством "Тернопільський
електромеханічний завод"
(іпотекодавець-майновий поручитель)
було укладено договір іпотеки
(зареєстровано в реєстрі за № 3757),
відповідно до пункту 1.1 якого даний
договір забезпечує вимоги
іпотекодержателя, що випливають з
генерального договору на здійснення
кредитних операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007,
а також будь-яких додаткових договорів
до нього та договорів, укладених у
межах зазначеного генерального
договору. Іпотекодавець - майновий
поручитель зобов'язався повернути
кредит у розмірі 7 827 500,00 грн. у термін до
13.08.2010, що визначений кредитним
договором або договорами, укладеними в
межах зазначеного кредитного договору,
сплатити проценти за користування
коштами у розмірі, що передбачений у
договорах, укладених у межах
зазначеного договору, а також
комісії, неустойку, санкції і інші
платежі, передбачені договором та/або
договорами, укладеними в межах
зазначеного кредитного договору.

Відповідно до умов договору іпотеки
Іпотекодавець - майновий поручитель
передав в іпотеку Іпотекодержателю в
якості забезпечення виконання
зобов'язань Позичальника за кредитним
договором наступне майно: земельну
ділянку для житлових,
житлово-будівельних, гаражно і
дачно-будівельних кооперативів площею
1500 гектарів, кадастровий номер
:02:011:0019, що знаходиться за адресою:
м. Тернопіль, вул. полковника Д.Нечая, 25,
яка належить Відкритому акціонерному
товариству "Тернопільський
електромеханічний завод" на праві
власності (пп. 1.2.1. п. 1.2. договору
іпотеки)

У відповідності до п. 6.2. договору,
останній набирає чинності з моменту
його нотаріального посвідчення.
Обтяження іпотекою підлягає державній
реєстрації у встановленому чинним
законодавством порядку.

Договір іпотеки діє до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором (п. 6.3. договору).

Згідно п..6.5. Договору іпотеки
доповнення до цього Договору та/або
зміна окремих його положень
здійснюється за письмово оформленою
згодою Сторін, що повинна бути
засвідчена нотаріально та підлягає
державній реєстрації у встановленому
чинним законодавством порядку.

Згідно п.6.6. Договору Іпотеки всі
повідомлення між Сторонами
здійснюються у письмовій формі шляхом
направлення рекомендованих листів або
телеграм.

Згідно п.6.7. Договору Іпотеки з усіх
питань, що стосуються предмету, умов
та/або процесу виконання цього
Договору , але прямо не врегульовані
положеннями цього Договору, сторони
мають керуватися чинним
законодавством України.

17 серпня 2007р. зазначений договір
посвідчено приватним нотаріусом
Магдич О.О. Тернопільського міського
нотаріального округу та зареєстровано
в реєстрі за № 3757 та накладено заборону
відчуження даної земельної ділянки, що
зареєстровано в реєстрі заборон за №
3758.

21.08.2007 між ВАТ "Банк Універсальний" та
Кооперативом "Союз" укладено кредитний
договір № 12/18-Кл-07 (з відкриттям
кредитної лінії) у межах генерального
договору на здійснення кредитних
операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007 (надалі -
кредитний договір), відповідно до
пункту 1.1 якого банк здійснює
фінансування господарської діяльності
позичальника шляхом відкриття
кредитної лінії. Кредитний договір є
невід'ємною частиною генерального
договору (пункт 3.1 кредитного договору).
Додатком № 1 до кредитного договору
сторони погодили графік погашення
заборгованості за кредитом.

Крім того, позивач за первісним позовом
зазначає, що 17.08.07 між ним як кредитором
та ТОВ «Будтех Інтеграл Компані" як
поручителем було укладено договір
поруки, згідно умов якого поручитель
зобов'язався перед ВАТ «Банк
Універсальний», правонаступником
якого є позивач, відповідати за
зобов'язанням кооперативу «Союз», що
випливають із Генерального договору на
здійснення кредитних операцій №
12/05-Гд-07 від 15.08.2007 та зобов'язанням ВАТ
Тернопільський електромеханічний
завод", що випливають з іпотечного
договору від 17.08.07 на суму, що не
перевищує 10000,00 грн.

Позивач за первісним позовом зазначив,
що оригінал вказаного договору поруки
від 17.08.07 в матеріалах кредитної справи
кооперативу «Союз» відсутній, проте
надав лист від 19.07.13 ТОВ «Будтех
Інтеграл Компані", яким поручитель
підтвердив дійсність поруки. Крім того,
в подальшому ПАТ «Універсал Банк» та
ТОВ «Будтех Інтеграл Компані" уклали
додатковий договір від 22.07.13 до
договору поруки від 17.08.07 у зв'язку із
зміною реквізитів кредитора та зміною
складу учасників та директора
поручителя.

Як свідчать матеріали справи рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 26.02.2013 по справі №1/87/5022-908/2012
Кооперативу "Союз" відмовлено в
задоволенні позову до ПАТ
"Тернопільський електромеханічний
завод", ПАТ "Універсал Банк" про
визнання договору іпотеки від 17.08.2007
року недійсним. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 26
лютого 2013р. рішення господарського
суду Тернопільської області в частині
відмови в позові про визнання
Іпотечного договору недійсним
залишене без змін. Постанова
Львівського апеляційного
господарського суду залишена без змін
Постановою Вищого господарського суду
України від 28 травня 2013р.

В обґрунтування позовних вимог за
первісним позовом позивач зазначає, що
у зв'язку з невиконанням взятих на себе
Кооперативом «Союз» зобов'язань в
частині повернення кредитних коштів та
процентів за користування коштами ПАТ
«Універсал банк» був вимушений
звернутись до суду за захистом
порушених прав, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким
забезпечувалось виконання кредитних
зобов'язань. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
11.04.2012 у справі № 16/41/5022-772/2011, залишеною
без змін ВГСУ від 25.07.2012 позов ПАТ
''Універсал Банк" задоволено, шляхом:

звернення стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 17.08.2007 p.,
посвідченим приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу, зареєстрованим в
реєстрі за № 3757, а саме:

земельну ділянку для житлових,
житлово-будівельних, гаражно- і
дачно-будівельних кооперативів пл. 1, 5000
га, кадастровий № :02:011:0019,
експертна грошова оцінка якої
визначена на суму 12 013 950 грн., що
знаходиться за адресою: м. Тернопіль,
вул. Полковника Д.Нечая, 25, яка належить
ВАТ «Тернопільський електромеханічний
завод» на праві власності на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 356283,
виданого Тернопільською міською радою
15.02.2006 р. на підставі рішення сесії
Тернопільської ради від 05.10.2005 р. №
4/16/165, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 05,

шляхом продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною,
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження», для задоволення грошових
вимог ПАТ «УніверсалБанк» за кредитним
договором № 12/18-Кл-07 від 21.08.2007 р. в межах
генерального договору на здійснення
кредитних операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007
р. з наступними змінами та доповненнями
1 546 599, 13 доларів СП1А заборгованості за
кредитом, 462 327, 58 доларів США процентів
за користування кредитом, 1 052 072, 23 грн.
пені за користування кредитом.

Позивач за первісним позовом зазначає,
що згідно з п.1.3 договору іпотеки
експертна грошова оцінка земельної
ділянки становить 12013950,00 грн., що
встановлено звітом про експертну
грошову оцінку земельної ділянки
станом на 08.05.07, проведеної ПП «Галицькі
землі». Таким чином, за твердженням
позивача, згідно рішення Львівського
апеляційного господарського суду за
рахунок продажу іпотечного майна
(земельної ділянки) Банк міг би
задовольнити свої грошові вимоги, що в
гривневому перевищують суму в 16 000 000, 00
грн.

Проте, під час перевірки умов
збереження та експлуатації Предмету
іпотеки ПАТ «УніверсалБанк» було
встановлено грубе порушено умов
договору, що призвело до значного
знецінення предмету іпотеки та
фактично неможливості задовольнити
грошові вимоги Банку за рахунок
продажу предмету іпотеки.

Підставою для звернення з позовом» в
забезпечення виконання зобов'язань по
поверненню кредитних коштів між ВАТ
''Банк Універсальний", Кооперативом
''Союз", та ВАТ ''Тернопільський
електромеханічний завод» 17.08.2007 був
укладений іпотечний договір,
нотаріально посвідчений та
зареєстрований в реєстрі за № 3757.

Відповідно до умов пункту 3.1.7. Договору
іпотеки Позичальник та/або
Іпотекодавець- Майновий поручитель
зобов'язані без письмової згоди
Іпотекодержателя не здійснювати:

зміну цільового призначення Предмету
іпотеки;

не отримувати особисто та не надавати
право на отримання іншим особам на
підставі будь-яких правочинів, які
укладені чи можуть бути укладені з
Іпотекодавецем-Майновим поручителем в
майбутньому, у компетентних органах
дозволи на виконання будівельних робіт
з будівництва будь-якого нерухомого
майна на земельній ділянці, що є
Предметом іпотеки;

не здійснювати особисто та не надавати
право на проведення іншим особам на
підставі будь-яких правочинів, які
укладені чи можуть бути укладені з
Іпотекодавецем-Майновим поручителем в
майбутньому, будівельних робіт з
будівництва будь-якого нерухомого
майна на земельній ділянці, що є
Предметом іпотеки;

Позивач за первісним позовом зазначає,
що в порушення вказаних умов договору,
було порушено заборону на здійснення
без письмової згоди Іпотекодержателя
будівельних робіт з будівництва
будь-якого нерухомого майна на
земельній ділянці, що є Предметом
іпотеки.

03.07.2013 року, ПАТ «УніверсалБанк»
здійснив перевірку умов збереження та
експлуатації Предмету іпотеки, за
наслідками якої було складено Акт
перевірки умов збереження та
експлуатації Предмету іпотеки. В акті
перевірки зазначено, що на земельній
ділянці пл. 1, 5000 га, що знаходиться за
адресою: м. Тернопіль, вул. Полковника
Д.Нечая, 25, та належить ВАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» на праві власності і яка є
Предметом іпотеки, здійснено
будівництво житлового будинку, який
був відсутній на момент видачі кредиту
та укладення договору іпотеки.

ПАТ «УніверсалБанк» не надавав дозволу
на будівництво будь-якого нерухомого
майна на земельній ділянці, що
знаходиться за адресою: м. Тернопіль,
вул. Полковника Д.Нечая, 25., а в силу умов
договору іпотеки обов'язок щодо
збереження предмету іпотеки лежить на
Позичальнику та Іпотекодавецеві (пункт
3.1.5 Договору іпотеки), отже, вони
допустили порушення умов договору і з
їх вини на земельній ділянці
побудовано житлові будинки.

Позивач за первісним позовом зазначає,
що на підставі постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
11.04.2012 у справі №16/41/5022-772/2011, мав на меті
за рахунок продажу земельної ділянки,
що є Предметом іпотеки, задовольнити
свої кредиторські вимоги, проте,
використати Предмет іпотеки для
задоволення кредиторських вимог
неможливо, оскільки вартість Предмету
іпотеки суттєво зменшилась, внаслідок
зведення на земельній ділянці житлових
будинків які перебувають у власності
третіх осіб.

Позивач стверджує, що здійснення
будівництва без отримання
відповідного дозволу Іпотекодержателя
призвела до спричинення Банку збитків,
у зв'язку з неможливістю задовольнити
кредиторські вимоги за рахунок
предмету іпотеки. В зв'язку з
викладеним, позивач просить стягнути
солідарно з Публічного акціонерного
товариства "Тернопільський
електромеханічний завод" та
Кооперативу "Союз" суму спричинених
збитків в розмірі 12013950,00 грн., а також
стягнути з ТОВ «Будтех Інтеграл
Компані" суму спричинених збитків в
розмірі 10 000,00 грн.

Заперечуючи проти первісного позову
ПАТ "Тернопільський електромеханічний
завод" зазначає, що на момент передачі в
іпотеку земельної ділянки площею 1,5 га
за м.Тернопіль, вул. Полковника Д.Нечая,
25, на вказаній земельні ділянці велося
будівництво багатоквартирного
житлового будинку. Будівництво
здійснювалося на підставі Дозволу на
виконання будівельних робіт № 28/06 від 13
березня 2006 року, виданого Інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
Управління Містобудування та
архітектури Тернопільської міської
ради на будівельних робіт з
будівництва багатоквартирного
житлового будинку з вбудованими
приміщеннями громадського
призначення, підземною стоянкою
легкового транспорту житлового
кварталу по вул. Нечая, 25 в м. Тернополі.
Про те, що на земельні ділянці, яка
пропонувалася в іпотеку, здійснювалося
будівництво багатоквартирного
житлового будинку банку було відомо,
оскільки майнові права на 13 квартир
площею 1000.9 кв.м. у вказаному будинку
були передані в іпотеку банку на
підставі договору іпотеки від 17 серпня
2007 року. Вказаний житловий будинок був
зданий в експлуатацію у 2010 році.

Виходячи з викладеного, відповідач-2
стверджує, що на момент передачі в
іпотеку земельної ділянки на ній вже
здійснювалось будівництво житлового
будинку і про це було відомо банку, тому
твердження позивача про те, що будинок
збудовано без його згоди чи йому
завдано збитків не відає дійсності.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що на
момент передачі в іпотеку на земельній
ділянці, яка є предметом іпотеки, крім
житлового будинку знаходилося та
знаходиться на сьогоднішній час інше
нерухоме майно. а саме: будівля гаражу
для автотранспорту літ «Ж», будівля
електростанції літ «П», будівля
вагону-гуртожитку літ. «Ф». Вказане
нерухоме майно не було передано в
іпотеку.

Зазначене майно належить ПАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» на підставі наказу Української
державної будівельної корпорації
«Укрбуд» від 26.04.1994 року за № 162,
переліку нерухомого майна, що
передається у власність ВАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» та акту приймання-передавання
нерухомого майна у власність ВАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» складеного 25.09.2003 р. та
зареєстроване Тернопільським міським
бюро технічної інвентаризації 15 квітня
2004 року у реєстровій книзі за № 1702.
Вказані документи були надані
представникам банку, а отже про них
було відомо позивачу станом на момент
укладання договору іпотеки від 17.08.07.

Відповідач-2 стверджує, що передача в
іпотеку земельної ділянки, на якій
проводилося будівництво
багатоквартирного житлового будинку
та знаходилися три будівлі була
тимчасовою. З банком було досягнуто
домовленості про заміну предмету
іпотеки на інше майно: земельну ділянку
площею 1,0653 га та усіх будівель,
приміщень, споруд та іншого нерухомого
майна, що за адресою: м. Тернопіль, вул.
Полковника Д.Нечая, 25. Вказане
підтверджується тим, що відповідно до
п. 4.3.10 Генерального договору на
кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15.08.2007
року кооператив «Союз» зобов'язувався
вжити заходів для передачі в іпотеку
банку протягом 6 місяців з моменту
підписання даного договору ВАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» в іпотеку майна в тому числі
усіх будівель, приміщень, споруд та
іншого нерухомого майна, що
знаходиться за адресою:м. Тернопіль,
вул. Полковника Д.Нечая, 25.

Отже, твердження позивача про те, що
вартість земельної ділянки, яка
перебуває в іпотеці значно знецінилась
через появи на ній забудови не
відповідає дійсності, оскільки така
забудова вже існувала на момент
передачі землі в іпотеку.

Відповідач-2 стверджує, що позивачем не
наведено у чому полягають спричинені
йому збитки в розумінні ч.2 ст. 224 ГК
України: які витрати зроблені
позивачем; яке майно, що належало
позивачу, було втрачене чи пошкоджене;
які доходи по договору іпотеки від
17.08.2007 року не ним одержані

Крім того, що станом на момент
звернення позивача за первісним
позовом до суду ним було пред'явлено до
органів виконавчої служби наказ
господарського суду для примусового
виконання, а отже предмет іпотеки не
описаний, не проведено його оцінку для
:визначення початкової ціни для його
подальшої реалізації та не передано
торговій організації для реалізації на
прилюдних торгах.

Аналогічні заперечення також
викладені у відзиві на позов
Кооперативу «Союз» (відповідача-2 за
первісним позовом).

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Будтех
Інтеграл Компані" (відповідач-1 за
первісним позов) зазначає, що
відповідно до ст.623 ЦК України обов'язок
відшкодування збитків завданих
внаслідок порушення зобов'язань
покладається на особі, яка порушила
таке зобов'язання. Враховуючи, що
відповідач-1 не порушував своїх
зобов'язань перед позивачем, то і
підстави для відшкодування збитків з
його боку відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшла висновку, що
вимоги позивача за первісним позовом
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі і упущеної вигоди.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода -
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Наведеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень у справах про
відшкодування збитків (постанова
Верховного Суду України у справі №
42/266-6/492 від 30.05.2006 р.).

Суд зазначає, що чинним законодавством
України обов'язок доведення факту
наявності порушення відповідача,
наявність та розмір понесених збитків,
а також причинно-наслідковий зв'язок
між правопорушенням і збитками,
покладено на позивача

При цьому, встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків.

Слід довести, що протиправна дія чи
бездіяльність завдавача є причиною, а
збитки, які виникли у потерпілої особи,
- наслідком такої протиправної
поведінки.

При цьому, відповідно до частини 4
статті 623 ЦК України при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

При обрахуванні розміру збитків мають
враховуватися тільки ті точні дані, які
безспірно підтверджують реальну
вартість втраченого, можливість
отримання грошових сум або ж інших
цінностей, якби зобов'язання було
виконано боржником належним чином.

В процесі дослідження доказів по
справі, не знайшли свого підтвердження
твердження позивача за первісним
позовом щодо його необізнаності про
ведення будівництва багатоповерхового
житлового будинку станом на момент
укладення договору іпотеки від 17.08.07
(реєстр. № 3757) на земельній ділянці, яка
є предметом іпотеки (земельна ділянка
площею 1,5 га за адресою м.Тернопіль, вул.
Полковника Д.Нечая, 25, кадастровий №
:02:011:0019) та були спростовані
відповідачами наступними доказами:
дозвіл на виконання будівельних робіт
№ 28/06 від 13.03.06р, договір іпотеки від
17.08.07 реєстр. № 3759, реєстраційне
посвідчення на об'єкти нерухомого
майна від 15.04.04 реєстр. № 1702, додаткова
угода № 1 від 15.02.08 до Генерального
договору на здійснення кредитних
операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007. Зокрема, в
п. 4 вказаної додаткової угоди сторони
погодили, що позичальник
зобов'язується вжити заходів для
передачі до 11.03.08 Відкритим акціонерним
товариством «Тернопільський
електромеханічний завод» в іпотеку
банку майна, в тому числі: усіх
будівель, приміщень, споруд та іншого
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою:м. Тернопіль, вул. Полковника
Д.Нечая, 25.

Позивачем заявлено вимоги про
відшкодування збитків у вигляді
вартості втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначеної відповідно
до грошової оцінки земельної ділянки
станом на 08.05.07 в розмірі 12013950,00 грн. При
цьому позивачем жодним чином не
обґрунтовано саме такий розмір
збитків, не надано належних доказів на
підтвердження обставин зменшення
вартості земельної ділянки, що
передана в іпотеку.

Крім того, матеріалами справи
спростовуються твердження позивача за
первісним позовом про неможливість
використання предмету іпотеки для
задоволення його вимог на підставі
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 11.04.2012 у справі
№ 16/41/5022-772/2011, залишеної без змін
постановою ВГСУ від 25.07.2012 шляхом
продажу предмета іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження за ціною, встановленою в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження», оскільки
в матеріалах справи відсутні докази, що
позивачем були вчинені будь-які дії
проведення такого продажу предмета
іпотеки.

Так, позивач належними та допустимими
доказами не довів, що йому в розумінні
ст. 22 ЦК України з боку відповідачів
було завдано будь-якої матеріальної
шкоди або він поніс збитки.

Однак, як вже було встановлено судом,
відповідачі не вчинли неправомірних
дій, які могла б мати своїм наслідком
спричинення шкоди позивачеві, і,
відповідно немає можливості
встановити причинний зв'язок між
можливою протиправною дією і збитками,
які поніс позивач.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
первісні позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими, з
огляду на що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідачів та
понесених позивачем збитків у вигляді
втрати або пошкодження його майна.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Стосовно заяви ПАТ «Тернопільський
електромеханічний завод» про
застосування строку позовної давності
суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст..256 Цивільного
кодексу України). Статтею 257 Цивільного
кодексу України визначено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(стаття 261 Цивільного кодексу України).

Пунктами 3 та 4 статті 267 Цивільного
кодексу України визначено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням 50
народних депутатів України щодо
офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа
про охоронюваний законом інтерес)
визначено, що поняття "охоронюваний
законом інтерес", що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки
права та охоронювані законом інтереси
позивача, про захист яких він просить
суд у первісному позові, відповідачами
не порушено, і суд відмовляє позивачу у
позові по суті в зв'язку з
безпідставністю позовних вимог,
питання порушення строку позовної
давності (за даних обставин) не впливає
на суть винесеного рішення і
відповідно, строк позовної давності, як
спосіб захисту саме порушеного права,
при вирішенні даного спору
застосуванню не підлягає.

Стосовно зустрічного позову.

Публічне акціонерне товариство
«Тернопільський електромеханічний
завод» звернулось з зустрічним позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Будтех
Інтеграл Компані" про визнання
недійсним договору поруки від 17.08.07 та
додаткового договору від 22.07.13 до
договору поруки. В обґрунтування
зустрічного позову ПАТ
«Тернопільський електромеханічний
завод» посилається на фіктивність
оскаржуваного договору поруки
відповідно до ст..234 ЦК України,
зазначаючи, що при вирішення питання
про надання кредиту Кооперативу «Союз»
не передбачалось укладання договору
поруки з ТОВ "Будтех Інтеграл Компані",
що підтверджується протоколом
засідання правління ВАТ «Банк
Універсальний» № 41 від 10.08.07.

Позивач за зустрічним позовом
стверджує, що з часу визначеного
генеральним договором кінцевого
терміну повернення кредиту (13.08.10)
пройшло більше 3-х років і протягом
всього цього часу ПАТ "Універсал Банк"
не звертався з вимогою до ТОВ "Будтех
Інтеграл Компані" про погашення
заборгованості кооперативу «Союз» по
генеральному договору. Крім того,
стягнення з поручителя нібито наявної
заборгованості кооперативу «Союз» по
вказаному генеральному договору
неможливе, оскільки договір поруки є
припиненим з 17.02.11, так як до вказаної
дати банком не було пред'явлено вимогу
про сплату боргу до ТОВ "Будтех
Інтеграл Компані". Оскільки додатковий
договір від 22.08.13 покликаний змінити
правовідношення, яке було припинено,
то на підставі ст..ст. 203, 215 ЦК України
також має бути визнаний недійсним.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору за зустрічним позовом
зустрічні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Відповідач-1 за зустрічним позовом
проти зустрічного позову заперечує,
зазначаючи, що в умовах як кредитного
так і іпотечного договору відсутні
обмеження щодо права ПАТ «Універсал
Банк» на укладання договір поруки з
третіми особами, з метою забезпечення
зобов'язань позову ПАТ «Тернопільський
електромеханічний завод» та
кооперативу «Союз». Крім того,
договором поруки зобов'язання позивача
та третьої особи за зустрічним позовом
не встановлюються, не припиняються, не
змінюються, отже їх права укладеним
договором поруки порушені не могли
бути.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшла висновку, що
вимоги позивача за зустрічним позовом
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України та ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
можуть виникати, зокрема, із договорів
та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.13 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 цього Кодексу
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

В силу припису ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Отже, дійсність правочину це визнання
за ним властивостей юридичного факту,
що породжує правовий наслідок, до якого
прагнули суб'єкти правочину при його
вчиненні. Таке можливе лише у випадку,
коли правочин відповідає сукупності
вимог, визначених законом, які
йменуються умовами дійсності
правочинів. Сукупність таких вимог
закріплено у ст. 203 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до п.2.10 Постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.13 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» у силу припису
статті 204 ЦК України правомірність
правочину презюмується. Отже, обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання господарським
судом оспорюваного правочину
недійсним, покладається на позивача
(прокурора - в разі подання ним
відповідного позову).

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Пунктом 4 договору поруки від 17 серпня
2007 року, укладеного між ВАТ «Банк
Універсальний» та ТОВ "Будтех Інтеграл
Компані" передбачено солідарну
відповідальність поручителя,
позичальника та іпотекодавця.
Відповідно до п.5 договору поруки
відповідальність поручителя по
зобов'язанням позичальника та/або
іпотекодавця, що випливають з
Генерального та/або іпотечного
договору в будь-якому випадку обмежена
сумою в 10000,00 грн.

Суд зазначає, що чинним законодавством
України та умовами Генерального
договору, договору іпотеки від 17.08.07
(реєстр. № 3757), так само і умовами
оспорюваного договору поруки не
встановлено обов'язок кредитора та
поручителя попереджати боржника про
укладення договору поруки з метою
забезпечення виконання його
зобов'язань перед кредитором, а
волевиявлення боржника під час
укладення договору поруки не є
істотною умовою договору поруки.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК
України, договір поруки є двостороннім
правочином, що укладається з метою
врегулювання відносин між кредитором і
поручителем, порука створює права для
кредитора та обов'язки для поручителя,
безпосередньо на права та обов'язки
боржника цей вид забезпечення
виконання зобов'язання не впливає,
оскільки зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються, не змінюються.

Крім того, наслідком виконання
поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, відповідно до
частини другої статті 556, пункту 3
частини першої статті 512 ЦК України
може бути заміна кредитора у
зобов'язанні, що згідно з частиною
першою статті 516 ЦК України
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Судом при вирішенні справи
установлено, що умовами Генерального
договору не встановлено заборону на
заміну кредитора у зобов'язанні за
відсутності згоди позичальника.
Натомість пунктом 2.1 Генерального
договору від 15.08.07 в редакції
додаткової угоди № 1 від 15.02.08
встановлено, що виконання зобов'язань
позичальника за цим договором та
індивідуальними угодами
забезпечується, зокрема, порукою.

Також судом не встановлено фактичних
обставин стосовно того, що оспорюваний
договір не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених ним.

Відповідно до ст.. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цим правочином.

В пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» надано наступні
роз'яснення щодо застосування судами
статті 234 ЦК України, а саме: у розгляді
відповідних справ суд має враховувати,
що ознака фіктивності має бути
притаманна діям усіх сторін правочину.
Якщо хоча б одна з них намагалася
досягти правового результату, то даний
правочин не може визнаватися
фіктивним. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що всі учасники правочину не
мали наміру створити правові наслідки
на момент його вчинення».

В той же час, в зустрічній позовній
заяві не наведено належних доказів на
підтвердження обставин, що свідчили б
проте, що сторони укладаючи договір не
мали наміру створити правові наслідки
та знали, що вказаний договір не буде
виконаний.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Наявність передбачених законом
підстав для визнання договору
недійсним позивачем в позовній заяві
не доведено, а під час розгляду справи
судом не встановлено. Так само судом не
встановлено факту порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача внаслідок укладення спірного
договору поруки та додаткового
договору до нього.

Враховуючи вищенаведене, те, що
позивачем не доведено правомірності
своє позиції та враховуючи
безпідставність заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог з підстав
зазначених в зустрічній позовній
заяві.

Статтею 68 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що питання про скасування
забезпечення позову вирішується
господарським судом, що розглядає
справу, із зазначенням про це в рішенні
чи ухвалі.

Згідно із п. 10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16
враховуючи, що забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

10.02.2014 року господарським судом було
частково задоволено заяву Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про вжиття заходів до
забезпечення позову, про що винесено
відповідну ухвалу.

Враховуючи, що судом не встановлено
підстав для задоволення первісного
позову Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк», то
потреба у забезпеченні позову шляхом
накладення арешту на об'єкти
нерухомого майна (будівлі та споруди,
загальною площею 5 075,90 кв.м, які
знаходяться за адресою: м. Тернопіль,
вул. Д.Нечая, 25, а саме: будівля
головного корпусу № 1 під літерою "А",
загальною площею 914,00 кв.м; будівля
головного корпусу № 2 під літерою "А'"
"А''" "А'''", загальною площею 1065,8 кв.м;
будівля складської дільниці № 2 під
літерою "Б", "Б'", загальною площею 1100,6
кв.м; будівля складської дільниці № 1
під літерою "З", загальною площею 374,1
кв.м; будівля слюсарного цеху під
літерою "И", загальною площею 728,7 кв.м;
будівля котельної під літерою "К"
загальною площею 301,5 кв.м; будівля
складу готової продукції під літерою
"Л", загальною площею 591,2 кв.м.; земельну
ділянку за адресою: місто Тернопіль
вул. Д. Нечая, 25, площею 0,9953 га,
кадастровий номер: :02:0110038), а також
грошові кошти Публічного акціонерного
товариства "Тернопільський
електромеханічний завод", які
обліковуються на відкритих ним
рахунках у банківських установах, в
межах суми у розмірі 3 997 950 грн. 00 коп.,
грошові кошти Кооперативу "Союз", які
обліковуються на відкритих ним
рахунках у банківських установах, в
межах суми у розмірі 3 997 950 грн. 00 коп.
відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність скасування раніше
вжитих заходів до забезпечення позову.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються за первісним
позовом - на позивача ПАТ «Універсал
Банк», за зустрічним позовом - на
позивача ПАТ «Тернопільський
електромеханічний завод».

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32, 33, 44, 49, 68, 82- 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В первісному позові Публічному
акціонерному товариству «Універсал
Банк» відмовити повністю.

2. В зустрічному позові Публічному
акціонерному товариству
«Тернопільський електромеханічний
завод» відмовити повністю.

3. Скасувати заходи до забезпечення
позові, які вжиті ухвалою
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 р. у справі № 910/12670/13.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014 року

Суддя
Л.Г.Пукшин