ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 922/4791/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Публічного
акціонерного товариства "Міський
комерційний банк", м. Київ про
визнання права власності за участю
представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 845 від
27.10.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.
Харків (позивач) звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Публічного акціонерного товариства
"Міський комерційний банк", м. Київ про
визнання права власності. Так, в
обґрунтування заявлених позовних
вимог Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідачем (орендарем) за укладеним
між сторонами Договором оренди
нежитлового приміщення від 11.05.2012 рок
було зроблено поліпшення орендованого
приміщення, які не можуть бути
відокремлені без завдання шкоди
приміщенню. В обґрунтування своєї
правової позиції позивач посилається
приписи статті 133 Господарського
кодексу України.

З урахування вищенаведених обставин та
норм закону, позивач просить суд
визнати за позивачем право власності
на результати поліпшень у приміщенні
за адресою: АДРЕСА_1, що зроблені
відповідачем, а саме: чотири пари
гачкових кріплень на яких висять
інформаційні стенди із рекламними
матеріалами "Citycommerbank", три комплекти
кріплень на яких висять картини,
прокладений по периметру кабель канал
загальною довжиною 50 метрів, дві двері
до підсобних приміщень, розмежувальні
металеві офісні перегородки, металевий
ролет, оформлення входу допоміжного
приміщення у вигляді металевої
конструкції із вивіскою "Обмін валют".

27.10.2014 року до господарського суду
Харківської області від позивача
надійшла заява про забезпечення позову
(вх. № 37600/14), в якій позивач просить суд
вжити заходів по забезпечення позову
шляхом заборони відповідачу
демонтувати результати поліпшення
приміщення, які є предметом даного
спору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 жовтня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4791/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 18 листопада 2014 року о 10:40.
Також, вказаною ухвалою було зазначено,
що заява позивача про забезпечення
позову (вх. № 37600/14) буде розглянута в
призначеному судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2014
року зазначено, що заява позивача про
забезпечення позову (вх. № 37600/14) буде
розглянута в наступному судовому
засіданні та розгляд справи № 922/4791/14
відкладено на 02.12.2014 року о 15:20,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2014
року зазначено, що заява позивача про
забезпечення позову (вх. № 37600/14) буде
розглянута в наступному судовому
засіданні та розгляд справи № 922/4791/14
відкладено на 16.12.2014 року о 15:00, у
відповідності до приписів ст. 77 ГПК
України.

15.12.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог (вх. № 45030/14), в якій позивач
уточнює заявлені позовні вимоги та
просить суд визнати за позивачем право
власності на результати поліпшень у
приміщенні за адресою: АДРЕСА_1,
зроблені відповідачем:

- чотири пари гачкових кріплень на яких
висять інформаційні стенди із
рекламними

- матеріалами "Citycommercebank";

- три комплекти кріплень на яких висять
картини;

- прокладений по периметру приміщення
кабель канал загальною довжиною 50
метрів; дві двері до підсобних
приміщень;

- розмежувальні металеві офісні
перегородки (касова кабіна в комплекті
(перегородка бронь фасадна - 5 шт;
перегородка глуха бронь. з дверима - 3
шт; перегородка бронь - 4 шт; стеля +
світильники - 5 шт; декор фасаду каси - 3
шт.; лоток захисний
пулест.модифікація-щільовий - 2 шт.;
лоток захисн. пулест.
модифікація-рухлива каретка - 2 шт.;
столешня клієнта - 3 шт.; шлюз
інкасаторський - 1 шт.; доводчик - 2 шт.;
вічко захисне дверне - 2 шт.; комплекс
переговорний - 4 шт.;) та кабінети з
перегородок в комплекті (перегородка
зі склом - 3 шт.; перегородка з дверима та
склом - 2 шт.; перегородка глуха - 1 шт.;
перегородка з дверима - 3 шт.);

- металевий ролет;

- оформлення входу допоміжного
приміщення у вигляді металевої
конструкції із вивіскою "Обмін валют";

- обладнання системи охоронно-пожежної
та тривожної сигналізації.

Вказана заява позивача (вх. № 45030/14)
приймається судом в порядку приписів
ст. 22 ГПК України.

16.12.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 45480/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

16.12.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшла заява про залишення заяви про
забезпечення позову без розгляду (вх. №
45446/14).

Вказана заява позивача
задовольняється судом в порядку
приписів ст. 22 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги з
врахуванням поданої 16.12.2014р. заяви про
уточнення позовних вимог (вх. № 45030/14)
підтримав повністю та наполягає на їх
задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, вимоги
попередніх ухвал суду не виконав, про
розгляд справи повідомлений своєчасно
та належним чином.

За висновками суду, в матеріалах
господарської справи № 922/4791/14 є
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та які є необхідними для
прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані докази і таким чином з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
встановив наступне.

Позивач звернувся з даним позовом до
господарського суду, в якому просить
суд визнати за Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 право власності на
результати поліпшень у приміщенні за
адресою: АДРЕСА_1, зроблені
відповідачем:

- чотири пари гачкових кріплень на яких
висять інформаційні стенди із
рекламними

- матеріалами "Citycommercebank";

- три комплекти кріплень на яких висять
картини;

- прокладений по периметру приміщення
кабель канал загальною довжиною 50
метрів; дві двері до підсобних
приміщень;

- розмежувальні металеві офісні
перегородки (касова кабіна в комплекті
(перегородка бронь фасадна - 5 шт;
перегородка глуха бронь. з дверима - 3
шт; перегородка бронь - 4 шт; стеля +
світильники - 5 шт; декор фасаду каси - 3
шт.; лоток захисний
пулест.модифікація-щільовий - 2 шт.;
лоток захисн. пулест.
модифікація-рухлива каретка - 2 шт.;
столешня клієнта - 3 шт.; шлюз
інкасаторський - 1 шт.; доводчик - 2 шт.;
вічко захисне дверне - 2 шт.; комплекс
переговорний - 4 шт.;) та кабінети з
перегородок в комплекті (перегородка
зі склом - 3 шт.; перегородка з дверима та
склом - 2 шт.; перегородка глуха - 1 шт.;
перегородка з дверима - 3 шт.);

- металевий ролет;

- оформлення входу допоміжного
приміщення у вигляді металевої
конструкції із вивіскою "Обмін валют";

- обладнання системи охоронно-пожежної
та тривожної сигналізації.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивачем зазначено, що позивач
є власником приміщення першого поверху
(№ 1-42, 1-44, 1-45, 1-53-:-1-55), загальною площею
214,20 кв. м., розташованих в житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1. Вказане
приміщення належить позивачу на
підставі Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно (Серія САС № 955409),
виданого Виконавчим комітетом
Харківської міської ради 02.08.2010 року за
№ 2063.

Так, позивач зазначає, що 11.05.2012 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, відповідно до умов якого
позивач передав відповідачу у строкове
платне користування на строк та на
умовах вищевказаного договору, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Щомісячна орендна плата здійснюється в
національній валюті та сплачується
щомісячно до 10 числа поточного місяця
на підставі договору, шляхом
безготівкового перерахування коштів
на рахунок позивача.

Позивач наголошує на умови пункту 8.4.
вищевказаного Договору оренди,
відповідно до якого поліпшення
орендованого приміщення, що здійснені
орендарем за рахунок власних коштів та
за письмовою згодою орендодавця,
підлягають поверненню орендарю (у разі
можливості їх відокремлення без
завдання шкоди приміщенню) або їх
вартість враховується в сплату
орендної плати за залишковою вартістю
таких поліпшень та з урахуванням їх
фізичного зносу. Якщо орендар без згоди
орендодавця зробив поліпшення, які не
можна відокремити без шкоди для речі,
він не має права на відшкодування їх
вартості. У разі неможливості
відновлення приміщення, орендодавець
має право вимагати відшкодування
завданих йому збитків (п.п. 8.5, 8.7
вищевказаного договору оренди).

В позовній заяві позивачем зазначено,
що 17.10.2014 року останнім було здійснено
огляд приміщення за адресою АДРЕСА_1 та
виявлено, що відповідачем здійснено
низку поліпшень приміщення, які не
можливо відокремити без завдання шкоди
приміщенню. На підтвердження чого,
позивачем до матеріалів справи надано
фотознімки вказаних поліпшень.

Позивачем вказано, що ним було отримано
письмове повідомлення від відповідача
щодо дострокового розірвання
згаданого вище договору оренди з 05.11.2015
року, що може призвести, на думку
позивача, до демонтування відповідачем
результатів поліпшень із пошкодженням
приміщення, яке належить позивачу.

Таким чином, позивач наголошує, що на
даний час відповідач знаходиться у
скрутному матеріальному стані, про що,
на думку позивача, свідчить
несвоєчасна сплата та існуюча
заборгованість з орендних платежів за
договором, у зв'язку з чим, позивач
також зазначає, що звертався до
відповідача із пропозицією щодо
зарахування вартістю здійснених
відповідачем поліпшень приміщення, що
не можуть бути відокремлені без
завдання шкоди приміщенню у сплату
орендної плати та/або відшкодування за
спожиті комунальні послуги. Проте
вказані звернення позивача з боку
відповідача залишились без відповіді.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський
суд порушує провадження у справі за
позовами, зокрема, підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
"Про судоустрій України" є, зокрема,
захист гарантованих Конституцією
України та законами, прав і законних
інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Так, захист права власності пов'язаний
в законодавстві з презумпцією
правомірності володіння, користування
та розпорядження майном.

Зокрема, у ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Отже, вказану презумпцію суд не має
можливості спростувати без
встановлення особи, що порушила право
чужої власності.

Звертаючись з даною позовною заявою,
позивач фактично просить суд
встановити факт, що має юридичне
значення, а саме визнати за ним право
власності на спірне майно.

Так, із змісту статті 12 ГПК України
вбачається, що господарському суду
підвідомчі справи у спорах, за
виключенням справ, визначених у ч.1
названої норми. Отже, господарський суд
розглядає: справи у позовному
провадженні, для якого характерно
наявність спору про право між
сторонами; справи про банкрутство;
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати; справи, що
виникають з корпоративних відносин;
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; справи у спорах, що
виникають із земельних відносин.

Разом з тим, господарські суди можуть
встановлювати наявність чи
відсутність певних фактів, здійснюючи
розгляд спорів про право.

Вимога щодо встановлення або
спростування певного факту не може
бути самостійним предметом розгляду в
господарському суді, оскільки до
повноважень останнього не належать
повноваження щодо встановлення фактів,
що мають юридичне значення.
Господарські суди порушують
провадження у справах за позовами, в
основі яких правова вимога - спір про
право, що виникає з матеріальних
правовідносин.

Так, предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої він просить
ухвалити судове рішення. Предмет
позову повинен мати правовий характер
і випливати з певних
матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги і
докази, що стверджують позов, зокрема,
факти матеріально-правового характеру,
що визначаються нормами матеріального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, їх виникнення, зміну,
припинення.

Предмет і підстава позову сприяють
з'ясуванню наявності і характеру
спірних правовідносин між сторонами,
застосуванню необхідного способу
захисту права, визначенню кола доказів,
необхідних для підтвердження
наявності конкретного цивільного
права і обов'язку.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд зазначає, що обов'язок
по доведенню порушення з боку
відповідача права позивача щодо
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном покладений
на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий,
належних доказів суду не надано.

Суд звертає увагу, що на час розгляду
даної позовної заяви, спір між
позивачем та відповідачем відсутній.
Претензій від позивача, з огляду на
наявні матеріали справи, теж не
надходили. Більш того, як свідчать
матеріали господарської справи №
922/4791/14 позивачем не пред'явлено жодних
вимог безпосередньо до відповідача.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 22.12.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв