м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування"
до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю "Гарантія"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Швед
про стягнення 3 152,18 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники учасників судового
від позивача: Грабова І.А. за
довіреністю № 3364/18 від 23.12.2013 р.;
від відповідача: не з'явився;
від третьої особи: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариства "
Страхова компанія "АХА Страхування"
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю "Гарантія"
(далі - відповідач) про стягнення 3 152,18
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що 08.08.2013 р. між ним та
Чернявським Олегом Васильовичем було
укладено договір страхування
наземного транспорту № 3663836 щодо
автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний
номер ВЕ2027АІ. 14.10.2013 р. в місті Миколаєві
на перехресті проспекту Леніна та
вулиці Декабристів відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля «Daewoo Lanos»,
реєстраційний номер ВЕ2027АІ, під
керуванням водія Чернявського Руслана
Олеговича та транспортного засобу ВАЗ
керуванням Шведа В.Г. Постановою
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 20.12.2013 р. у справі №
визнаний винним в порушенні Правил
дорожнього руху України, в зв'язку з
чим, позивач виплатив 4 152,18 грн.
страхового відшкодування на підставі
на рахунок ТОВ «Автоцентр на
будівельників», яке здійснювало ремонт
автомобіля. Враховуючи те, що
цивільно-правова відповідальність
застрахована відповідачем за полісом
серії АС № 1876604, позивач звернувся до
відповідача з вимогою про виплату
страхового відшкодування, яка останнім
була залишена без задоволення, з огляду
на що позивач вирішив звернувся за
захистом своїх прав та законних
інтересів до суду за даними позовом.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 р. порушено провадження
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі №
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Шведа
Віктора Григоровича, розгляд справи
призначено на 18.11.2014 р.
У судовому засіданні 18.11.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, надав
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи.
Представники відповідача та третьої
особи в судове засідання 18.11.2014 р. не
з'явились, про поважні причини неявки
суд не повідомили.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.11.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладено на
Представники відповідача та третьої
особи в судове засідання 09.12.2014 р. не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
відповідача та третьої особи не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 09.12.2014 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі.
У судовому засіданні 09.12.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
08.08.2013 р. між позивачем (страховик) та
Чернявським Олегом Васильовичем
(страхувальник) було укладено договір
страхування наземного транспорту №
3663836 щодо автомобіля «Daewoo Lanos»,
реєстраційний номер ВЕ2027АІ (далі -
За умовами вказаного Договору в якості
вигодонабувача визначено АТ
«Укрсиббанк» (п. 4 Договору).
Згідно з п. 7.2 Договору до страхових
ризиків належать збитки внаслідок ДТП.
Відповідно до п. 15.2.2 Договору збитки
внаслідок ДТП - це будь-яке пошкодження
або знищення транспортного засобу,
його окремих складових частин чи
додаткового обладнання внаслідок ДТП.
За змістом п. 12.2 Договору безумовна
франшиза за вищевказаним страховим
випадком складає 2,00 % від страхової
суми, яка становить 41 000, 00 грн. (п. 11.1.
Відповідно до п. 17.1 Договору Страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити виплату страхового
відшкодування в порядку та в строк,
згідно розділу 20 Договору.
Пунктом 20.11. Договору було визначено, що
при пошкодженні транспортного засобу
розмір страхового відшкодування
дорівнює розміру збитків, визначених в
кошторисі збитків, за виключенням
встановленої в п. 12 Договору франшизи
по відповідному ризику, але не більше
страхової суми, а у випадку відсутності
документів компетентних органів, які
підтверджують настання страхового
випадку, не більше ліміту,
встановленого в п. 19.4. Договору. При
цьому, розмір збитків визначається з
урахуванням наведених нижче і
зазначених у п. 14.1. Договору умов.
Так, відповідно до п. 14.1 Договору місце
проведення ремонтних робіт - «На базі
СТО на вибір страховика».
У свою чергу, відповідно до п. 20.11.2.
Договору «На базі СТО на вибір
страховика» означає, що при розрахунку
розміру страхового відшкодування в
кошторис збитків включається вартість
запасних частин, деталей, обладнання,
матеріалів та ремонтних робіт, що
визначається, включно, виходячи з
відновлення пошкодженого
транспортного засобу на базі СТО на
вибір СТО на вибір страховика.
Згідно з п. 20.14. Договору було визначено,
що при визнанні страховиком події
страховим випадком страхове
відшкодування виплачується протягом
10-ти робочих днів з дня складання
страхового акту особі, вказаній у листі
вигодонабувача. Якщо вигодонабувачем
виступає банк, то розмір суми
відшкодування, яке сплачується
вигодонабувачу, не повинен
перевищувати обсяг невиконаних
зобов'язань страхувальника за
кредитним договором, включаючи
заборгованість за кредитом та його
плату за його використання, залишок
сплачується страхувальнику.
Взаємовідносини між страхувальником
та вигодонабувачем оформляються
актами взаєморозрахунків.
Відповідно до п. 20.15. Договору при
пошкодженні ТЗ страхове відшкодування
сплачується страхувальнику шляхом
перерахування на рахунок СТО, обраного
відповідно до п. 20.11. Договору, згідно з
належним чином оформленими
документами, наданими відповідними
підприємствами про витрати на
компенсацію скоєних збитків
(наряд-замова, рахунок та акт виконаних
робіт, тощо), якщо інше не погоджено між
страховиком та вигодонабувачем.
Пунктом 19.2. Договору було визначено, що
розмір завданих збитків визначається
страховиком на підставі документа, де
визначено перелік знищених,
пошкоджених або викрадених окремих
частин чи в цілому предмета
страхування (дефектної відомості,
автотоварознавчої експертизи, Акту
огляду транспортного засобу);
документа, складеного компетентними
органами про обставини, час, місце
страхового випадку із зазначенням
знищеного, пошкодженого або
викраденого предмета страхування або
його частин; документа, що містить
розрахунок розміру витрат на
компенсацію скоєних збитків (кошторис,
калькуляція СТО, автотоварознавчої
Строк дії Договору з 10.08.2013 р. по 09.08.2014 р.
З матеріалів справи вбачається, що
14.10.2013 р. в місті Миколаєві на
перехресті проспекту Леніна та вулиці
Декабристів відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
керуванням Шведа В.Г. через те, що
останній не дотримався безпечної
дистанції, внаслідок чого здійснила
зіткнення з транспортним засобом «Daewoo
Lanos», реєстраційний номер ВЕ2027АІ, під
керуванням водія Чернявського Р. О.
Постановою Центрального районного
суду міста Миколаєва від 20.12.2013 р. у
визнаний винним в порушенні Правил
дорожнього руху України, та
притягнутий до адміністративної
Суд враховує, що одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року та юрисдикцію Європейського суду
Відповідно до Полісу серії АС № 1876604
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, цивільна правова
відповідальність власника автомобіля
застрахована у СТДВ «Гарантія» з
встановленим розміром франшизи - 1 000,00
грн. та лімітом відповідальності
страховика - 50 000,00 грн. за шкоду
Згідно з Довідкою ВДАІ та Відомостей №
9283465, сформованих АІПС ДТП 29.11.2013 р.,
внаслідок зазначеної ДТП автомобіль
«Daewoo Lanos», реєстраційний номер ВЕ2027АІ,
отримав механічні пошкодження задньої
центральної частини (задній бампер,
18.10.2013 р. було складено Акт огляду
транспортного засобу (дефектну
відомість) щодо автомобіля «Daewoo Lanos»,
реєстраційний номер ВЕ2027АІ, яким
зафіксовано, що бампер задній має
деформацію в лівій частині; панель
задня деформована в районі замка;
посилювач бамперу заднього зламаний;
відсутня частина труби глушника.
22.10.2013 р. було складено калькуляцію
програмним комплексом Audatex щодо
автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний
номер ВЕ2027АІ, та визначено, що вартість
ремонтних робіт має складати 4 972, 18 грн.
Того ж дня, ТОВ «Автоцентр на
будівельників», яке мало проводити
ремонт транспортного засобу «Daewoo Lanos»,
реєстраційний номер ВЕ2027АІ, виставило
рахунок № СЧ-0002039 на суму 4 972,18 грн.
22.10.2013 р. позивач затвердив Страховий
якого визначено розмір страхового
відшкодування, що складає
4 152,18 грн., з урахуванням вирахуваної
франшизи в сумі 820, 00 грн.
позивач перерахував ТОВ «Автоцентр на
будівельників» 4 152,18 грн. з
призначенням платежу: «Страхове
рах. № СЧ-0002039. Без ПДВ».
09.01.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою - претензією № ЛВ
1947 на суму 4 152,18 грн.
17.02.2014 р. позивачем було направлено
супровідний лист з додатком до
вищевказаної претензії. Даний документ
був отриманий відповідачем 21.02.2014 р., що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
Оскільки вказана вимога не була
задоволена, позивач вирішив звернутись
з даним позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина водія Шведа В.Г. встановлена у
судовому порядку, а цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
застрахована відповідачем.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092,
відновлювальний ремонт - комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.
Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
Як зазначалось вище, у п. 14.1. Договору
страхування наземного транспорту №
3663836 від 08.08.2013 р. сторони визначили, що
умовою виплати страхового
відшкодування є «На базі СТО на вибір
Згідно з п. 20.11.2 Договору умова «На базі
СТО на вибір Страховика» означає, що
при розрахунку розміру страхового
відшкодування в Кошторис збитків
включається вартість запасних частин,
деталей, обладнання, матеріалів та
ремонтних робіт, що визначається
виключно виходячи з відновлення
пошкодженого транспортного засобу на
базі СТО на вибір страховика. При цьому
страховик гарантує якість ремонту на
вибраному ним СТО, а саме
зобов'язуються по обґрунтованим
претензіям страхувальника
відшкодувати витрати, пов'язані з
усуненням дефекта внаслідок
Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України,
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Якщо договір не визнано недійсним в
судовому порядку, він має такі ж
правові наслідки, як і будь-який
дійсний договір, зокрема, є
обов'язковим для виконання його
сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як наголосив Вищий господарський суд
України в постановах від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у
справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону
України «Про страхування» не містять
положень, які б зобов'язували
страховика визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише автотоварознавчої
експертизи (дослідження), проведеної
оцінювачем чи суб'єктом оціночної
діяльності, та на підставі лише звіту
про оцінку КТЗ. Натомість положеннями
статті 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
При визначенні розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивач не керувався
нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів» з
огляду на наявність укладеного між ним
та Чернявським Олегом Васильовичем
Договору, у відповідності до умов якого
позивачем і було здійснено визначення
розміру збитку застрахованого
автомобіля та страхового
відшкодування. Разом з цим, позивач і не
повинен був керуватися положеннями
вказаного закону, оскільки цей закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Натомість відносини позивача
і його страхувальника, що склались на
підставі договору добровільного
страхування транспортного засобу, є
добровільним страхуванням, яке
відповідно до ст. 6 Закону здійснюється
на основі договору між страхувальником
і страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
Зазначена правова позиція також
відображена в постанові Вищого
господарського суду України від 07.08.2014
наголошується на тому, що Закон України
«Про страхування» не містить положень,
які б покладали на страховика за
договором добровільного страхування
обов'язок здійснювати проведення
суб'єктами оціночної діяльності оцінки
заподіяної шкоди, завданої при ДТП
транспортному засобу, та які б ставили
необхідність відшкодування шкоди у
залежність від проведення такої
оцінки, а згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Разом з цим, частина друга статті 7
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», яка визначає
випадки, коли проведення оцінки майна є
обов'язковим, такого обов'язку щодо
оцінки, на страховика, який уклав
договір добровільного страхування,
З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підставі страхового акта та
розрахунку страхового відшкодування,
виконуючи свої зобов'язання за
Договором, сплатив 4 152,18 грн. страхового
відшкодування, виходячи з фактичних
витрат на ремонт пошкодженого
Обсяг та види оплачених ремонтних
робіт узгоджуються з отриманими в
дорожньо-транспортної пригоди
пошкодженнями і протилежного суду не
Як наголошує на тому Вищий
господарський суд України у своїх
постановах при розгляді справ даної
категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у
справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22,
від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) звіт про
оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Таким чином, на підставі встановлених
судом обставин, слід дійти висновку, що
до позивача дійсно перейшло право
вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст.
993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Вищий господарський суд України у
постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11
наголосив, що чинним цивільним
законодавством не визначений строк
виконання одним страховиком
зобов'язання по відшкодуванню іншому
страховику шкоди, однак, цей строк
пов'язаний з моментом пред'явлення
відповідною особою (в даному випадку
страховиком) зворотної вимоги до
відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України
передбачено, що у разі, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк з
дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача зі
зворотними вимогами, однак вони не були
задоволені в добровільному порядку.

При цьому, слід також враховувати
правову позицію Верховного Суду
України в постанові від 04.11.2014 р. №
3-165гс14, за змістом якої позивач у справі
отримав право вимоги після виплати
потерпілій особі страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
відшкодування, а може реалізувати своє
право шляхом подачі позову до суду.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» та статті 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Отже, відповідно до наведених вимог
закону позивач після виплати
страхового відшкодування отримав
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання за
договором добровільного страхування у
нього виникло право подати даний позов
до суду.

Вказана правова позиція наведена
Верховним Судом України в постанові
від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, і
відповідно до ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Також, правова позиція відносно того,
що саме з моменту виконання позивачем
свого зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникло право подати позов до суду,
викладена в постанові Верховного Суду
України від 27.03.2012 р. № 3-20гс12 у справі №
58/168.

При цьому, необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 12.1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до Полісу серії АС № 1876604,
розмір франшизи становить 1 000, 00 грн., у
зв'язку з чим відповідач мав
відшкодувати позивачу 3 152,18 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності зобов'язання перед
позивачем щодо сплати спірної суми
боргу у розмірі 3 152,18 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено обґрунтованість позовних
вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» (04070, місто
Київ, вулиця Костянтинівська, будинок
56, офіс 13, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(04070, місто Київ, вулиця Іллінська,
будинок 8, ) суму
страхового відшкодування у розмірі 3 152
(три тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 18 коп.
та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.12.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака