ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 922/5102/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Іскра", м. Львів до
Приватного підприємства
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх", смт. Васищеве про стягнення
9038,63 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Гоготов В.В., довіреність
від 26.05.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Іскра"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Приватного підприємства
"Транспортно-експлуатаційна компанія
"Успіх" про стягнення 7000,00 грн.
основного боргу, 1875,10 грн. інфляційних
втрат, 163,53 грн. 3% річних. Позовні вимоги
позивач обгрунтовує невиконанням
відповідачем зобов'язань щодо оплати
за перевезення відповідно до Заявки №
3-20122013-7 на транспортне обслуговування
по перевезенню вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
від 20.12.2013 року. Витрати по сплаті
судового збору позивач також просить
покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 листопада 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 24 листопада 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області розгляд справи
відкладено на 09 грудня 2014 року.

25 листопада 2014 року до канцелярії суду
від позивача надійшло клопотання за вх.
№ 42091 про розгляд справи за відсутності
представника позивача. Вказане
клопотання долучено до матеріалів
справи.

В судове засідання 09 грудня 2014 року
представник позивача не з'явився.

У судовому засіданні 09 грудня 2014 року
був присутній представник відповідача,
який заперечує проти задоволення
позовних вимог та надав клопотання за
вх. № 44192 про долучення до матеріалів
справи додаткових документів. надані
документи долучені до матеріалів
справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
заслухавши пояснення відповідача,
судом встановлено наступне.

20 грудня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "Іскра"
(позивачем) та Приватним підприємством
"Транспортно-експедиційною компанією
"Успіх" (відповідачем) було узгоджено
Заявку № 3-20122013-7 на транспортне
обслуговування по перевезенню
вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні.

Відповідно до Заявки позивач мав
здійснити доставку вантажу по маршруту
Польща (м. Щецинек) - Україна
(м.Нововолинськ).

Сума послуг згідно з Заявкою становить
9300,00грн. з ПДВ.

Також в умовах заявки сторони погодили,
що оплата за послугу здійснюється
протягом 10 днів з дня отримання
оригіналів документів від позивача. До
переліку документів входять: Заявка,
рахунок, Акт виконаних робіт, СМR,
довідка про транспортні витрати.

Як свідчать матеріали справи, позивач
05.02.2014 року надіслав на адресу
відповідача Заявку № 3-20122013 від 20.12.2013
року та оригінали документів
передбачені в Заявці, а саме: рахунок
фактура № ТІ-0002005 від 25.12.2013 року, Акт №
ТІ-0002005 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 25.12.2013 року (2 примірники),
міжнародну товарно-транспортну
накладну № 030585 від 23.12.2013 року, окрім
довідки про транспортні витрати.

Факт відправлення зазначених
документів відповідачу
підтверджується витягом з журналу
вихідної кореспонденції позивача № 66/11
від 24.01.2014 року та № 140/11 від 05.02.2014 року
та списком поштових відправлень № 26
від 25.01.2014 року та №41 від 05.02.2014 року.

Відповідно до поштового повідомлення
про вручення поштового відправлення
відповідач отримав пакет документів
відповідно до Заявки 20.12.2013 року.

З вищевказаного вбачається, що оплата
за надані послуги повинна була
відбутися до 26.02.2014 року, тобто через 10
днів з дня отримання документів.

Проте, відповідач за надані послуги не
розрахувався, в зв'язку з чим на адресу
останнього позивачем було надіслано
лист-претензію № 569/11 від 04.04.2014 року з
вимогою оплати боргу. Вказане
підтверджується витягом із журналу
вихідної кореспонденції позивача №
569/11 та списком поштових відправлень №
130 від 08.04.2014 року. Відповідно до
поштового повідомлення вимога
відповідачем була отримана 12.04.2014 року.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, однак частково сплатив суму
боргу у розмірі 2300,00 грн., а саме: 08.05.2014
року у розмірі 1300,00 грн., що
підтверджується банківською випискою
від 08.05.2014 року; 02.07.2014 року у розмірі 500,00
грн., відповідно до банківської виписки
від 02.07.2014 року; 26.09.2014 року у розмірі 500,00
грн., що підтверджується банківською
випискою від 26.09.2014 року про що і не
заперечував в судовому засіданні.

Одже, внаслідок того, що відповідачем
сума заборгованості за надані послуги
з перевезення в повному обсязі
погашена не була, позивач був змушений
звернутись з відповідним позовом до
господарського суду Харківської
області за захистом своїх прав та
законних інтересів.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.908 ЦК України передбачено, що
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються ЦК України,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та актами,
що видаються відповідно до них.

Згідно з вимогами ст.908 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

Відповідно до ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.

Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов'язані забезпечувати
вантажовідправників бланками
перевізних документів згідно з
правилами здійснення відповідних
перевезень.

Ч.1 ст.50 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачено,
що договір про перевезення вантажу
автомобільним транспортом укладається
відповідно до цивільного
законодавства між замовником та
виконавцем у письмовій формі (договір,
накладна, квитанція тощо). Ч.2 ст.50
даного Закону визначаються істотні
умови договору перевезення вантажу
автомобільним транспортом:
найменування та місцезнаходження
сторін; найменування та кількість
вантажу, його пакування; умови та
термін перевезення; місце та час
навантаження і розвантаження; вартість
перевезення; інші умови, узгоджені
сторонами.

Договір про перевезення вантажів -
двостороння угода між перевізником,
вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентуються
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язки та
відповідальність сторін щодо їх
додержання (п.1 Правила перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 р.).

Як передбачено ст.908 ЦК України, ст. 307 ГК
України та ст.50 Закону України "Про
автомобільний транспорт" договір про
перевезення вантажу має бути укладений
у письмовій формі (договір, накладна,
квитанція, тощо).

Вимоги до письмової форми правочину
передбачені ст.207 ЦК України.

В матеріалах справи міститься заявка №
3-20122013-7 від 20.12.2013р., товарно-транспортна
накладна від 23.12.2013р., якими позивач
доводить укладення договору
перевезення між позивачем та
відповідачем та які не спростовуються
відповідачем.

Однак, відповідач в своєму відзиві,
який підтримував в судовому засіданні
зазначив, що заперечує проти позовних
вимог в повному обсязі з тих підстав,що
позивачем не було виконано всіх вимог
вказаних в п.17 Заявки № 3-20122013-7 від
20.12.2013, а саме позивачем не надано
довідки про транспортні витрати, в
зв"язку з чим вважає, що у відповідача
не виникло обо"язку оплати.

За доводами позивача, оригінали всіх
документів зазначених в п.17 Заявки
було направлені відповідачу 05.02.2014 року
без опису вкладення.

Відповідач визнає, що позивач якісно та
у відповідності до договору-заявки №
3-20122013-7 від 20.12.2013 надав послуги
перевезення вантажу, товар доставлено
одержувачу та прийнято ним.

Також, відповідач не надав суду доказів
того, що саме було ним отримано у
кореспонденції, направленій позивачем
05.02.2014 року і що там не було довідки про
транспортні витрати.

У відповідності до заявки № 3-20122013-7 від
20.12.2013, яка оформлена між відповідачем
та власником вантажу, оплату за послугу
перевезення власник вантажу здійснює
на користь відповідача у справі
протягом 10 банківських днів по
пред'явленню оригіналів документів.

Заявкою № 3-20122013-7 від 20.12.2013 прямо
визначено, що для отримання оплати за
перевезення товару відповідач повинен
пред'явити власнику вантажу оригінали
документів, зокрема довідка про
транспортні видатки, на яку є пряме
посилання у цій заявці.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач після отримання
листа-претензії 04.04.2014 року № 569/11
сплатив частково суму за перевезення
вантажу за заявкою № 3-20122013-7 від 20.12.2013
р. у розмірі 2300,00 грн. і ні яких
заперечень з його боку щодо
неотримання довідки про транспортні
витрати на адресу позивача не
надходили.

Таким чином, сума заборгованості у
розмірі 7000,00 грн. відповідачем
залишається не сплаченою. За таких
обставин, враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства та те, що позовні вимоги
обґрунтовані, правомірні, доведені
матеріалами справи, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення суми
основної заборгованості у розмірі 7000,00
грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 1875,10 грн. та 3% річних у розмірі
163,53 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних, а також
розрахунок визначений вірно, згідно
вимог діючого законодавства, що дає
підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
розмірі 163,53 грн.

Перерахувавши суми інфляційних втрат
за періоди прострочення зобов'язання,
суд дійшов висновку, що вірною сумою
відповідно до діючого законодавства є
сума у розмірі 1449,71 грн., яка підлягає
задоволенню. В іншій частині позовних
вимог у розмірі 425,39 грн. суд вважає за
необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 509, ч.1 ст.530, 610, 611, 625 ЦК України, ст.
ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх" ( 62495, Харківська область,
Харківський район, смт. Васищеве, вул.
Кірова, 2-А, кв. 20, , МФО
351533, р/р 1294 в ПАТ КБ "Приватбанк") на
користь Публічного акціонерного
товариства "Іскра" (79066, м.Львів, вул.
Вулецька, 14, , р/р 180
в філії ЗРУ ПАТ Банк "Фінанси і кредит",
МФО 325923) - 7000,00 грн. основного боргу, 1449,71
грн. інфляційних втрат, 163,53 грн. 3%
річних, 1741,01 грн. судового збору.

Видати наказ суду після набрання
рішенням законної сили.

В решті позову у сумі 425,39 грн.
інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/5102/14