ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 5011-76/16356-2012
Вищий господарський суду України в
складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.за участю представників ПуАТ
"Акціонерна компанія "Київводоканал" Кп
"Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва" ПуАТ "Акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київенерго" Кп "Головний
інформаційно-обчислюваний центр"
розглянув касаційну скаргу Мірошник
М.М. Савченко Г.М. Скора Ю.В. Науменко
С.В. публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"на постановуКиївський
апеляційного господарського суду від
14 жовтня 2014 рокуу справі№ 5011-76/16356-2012
господарського суду міста Києваза
позовомпублічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"до треті особи
комунального підприємства "Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва" публічне акціонерне
товариство "Акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київенерго"; комунальне підприємство
"Головний інформаційно-обчислюваний
центр"простягнення 6 245 806, 61 грн.В С Т А Н
О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.04.2013 року (судді Марченко
О.В., Куркотова Є.Б., Ониськів О.М.) позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 2 581 625, 45 грн. основного боргу,
259 590, 21 грн. пені 554, 22 грн. збитків від
інфляції та 29 808, 27 грн. - 3% річних.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р. (судді:
Дідиченко М.А., Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю.) рішення господарського суду
м.Києва від 15.04.2014 р. змінено.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» (02091, м. Київ,
Харківське шосе, 148-а; ідентифікаційний
код 31722755) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ,
вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний
код 03327664) заборгованість у розмірі 3 179
729 (три мільйони сто сімдесят дев'ять
тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн. 79
коп., пеню у розмірі 283 467 (двісті
вісімдесят три тисячі чотириста
шістдесят сім) грн. 11 коп., збитки від
інфляції у розмірі 554 (п'ятсот п'ятдесят
чотири) грн. 22 коп., 3% річних у розмірі 54
846 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот
сорок шість) грн. 20 коп. та судовий збір
у розмірі 36 271 (тридцять шість тисяч
двісті сімдесят одна) грн. 69 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Позивач в касаційній скарзі просить
постанову апеляційного господарського
суду та рішення господарського суду
першої інстанції скасувати в частині
відмови у стягненні 2727209,29 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що судом
порушено ст. 22 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання", ст. 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" відповідно з якими на
споживача покладено обов'язок
своєчасної оплати використаної питної
води, тому висновки про відсутність
обов'язку оплачувати вартість питної
води, що використана для потреб
гарячого водопостачання неправомірні.

Комунальне підприємство "Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва" проти доводів скарги
позивача заперечує, вважає, що вимоги
скаржника неправомірні та суперечать
умовам договору щодо нарахування
обсягів використаної на підігрів води,
умовами договору не встановлено
обов'язку КП "Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва"
оплачувати вартість води, що
використовується для потреб гарячого
водопостачання, тому просить в
задоволенні скарги відмовити.

Комунальне підприємство "Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва" в касаційній скарзі
просить постанову апеляційного
господарського суду змінити, в частині
стягнення 3430724,17 грн. грн. відмовити,
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги на
суму 130413, 40 грн., в решті постанову
залишити без зміни.

Скаржник доводить порушення судом ст.34
ГПК України, оскільки вимоги позову
обґрунтовано актами зняття показників
приладів обліку з лічильників, до яких
скаржник не має відношення, тому
відповідні акти не є належними
доказами; порушено ст. 35 ГПК України,
оскільки не враховано судові рішення
господарського суду м. Києва від 18.01.12 у
справ № 65/90, від 23.11.2009 у справі №
7/605-18/148, від 29.03.2012 у справі № 7/558, від
26.06.12 у справі № 18/141, від 25.06.2014 у справі
№ 17/345, якими встановлено відсутність
обов'язку скаржника оплачувати воду
для виробництва послуги "гаряче
водопостачання" згідно умов договору №
03910/2-02 від 10.03.2004; порушено ст.ст.626, 628 ЦК
України, оскільки розрахунок пені не
обґрунтований, так як строки
надходження коштів не встановлено;
висновки судів щодо стягнення вартості
стоків гарячої води неправомірні,
оскільки відсутній обґрунтований
розрахунок стоків гарячої води.

Позивач у відзиві проти доводів скарги
комунального підприємства "Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва" заперечує з підстав
невідповідності їх фактичним
обставинам, вважає, що відповідач
зобов'язаний оплатити отриману питну
воду та відведення стоків в обсягах,
визначених актами про зняття показань
з приладів обліку; твердження про
нарахування заборгованості за
будинками, які відсутні в дислокації по
договору необґрунтовані, оскільки в
актах мова йде про адреси встановлення
приладів обліку, а не будинків, яким
надавалися послуги, тому просить в
задоволенні скарги відмовити.

Вищий господарський суд України,
розглянувши доводи касаційних скарг,
відзивів, приходить до висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є вимоги про стягнення
вартості спожитих послуг з
водопостачання і водовідведення за
період з серпня 2011 року по липень 2012
року включно, що виникла через
порушення умов договору № 03910/2-02 від
10.03.2014 р.., а також застосування
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання у вигляді пені,
відсотків річних та інфляційних.

Заперечуючи проти заявлених позовних
вимог відповідач вважає, що надані в
обґрунтування вимог позову акти зняття
показників з приладів обліку неналежні
докази, а також вважає, що не відповідає
за споживання води, що йде на підігрів,
оскільки це договором № 03910/2-02 від
10.03.2014 р. не регулюється.

Судом встановлено, що 10.03.2004 р. між
Відкритим акціонерним товариством
«Акціонерна компанія «Київводоканал»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Акціонерна
компанія «Київводоканал» (надалі -
постачальник) та Комунальним
підприємством «Управління житлового
господарства Дарницького району м.
Києва» (надалі - абонент) був укладений
договір на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі № 03910/2-02 (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
постачальник зобов'язується
забезпечити надання абоненту послуг з
постачання питної води та прийняття
від абонента стічних вод у міську
каналізаційну мережу, а відповідач
зобов'язується оплатити зазначені
послуги на умовах, визначених
договором та правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
року № 65.

Сторони у п. 2.1.1-2.1.4 договору домовилися,
що кількість води, яка подається
постачальником та використовується
абонентом, визначаться за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента. Для абонентів із стабільним
об'ємом водоспоживання зняття показань
з лічильника може здійснюватися
постачальником поквартально, при цьому
останній направляє абоненту щомісячно
платіжні документи, виходячи із його
середньодобового споживання води.
Показання водолічильника за
відповідний період можуть бути
прийняті до розрахунків
постачальником від абонента в
письмовому вигляді. В разі, якщо
абонент не забезпечить присутності
свого представника для зняття
показань, дані, що знятті
постачальником є підставою для
виставлення платіжних документів на
оплату наданих послуг. Кількість
стічних вод, які надходять у міську
каналізаційну мережу, визначаються за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно із
показаннями водолічильників та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності із розділом 21
Правил користування.

Оплата вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником платіжного
документа до банківської установи
абонента; у разі утворення боргу
оплата, що надходить від абонента,
першочергово зараховується
постачальником в погашення боргу
(підпункт 2.2.2 пункту 2.2 договору).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
виробник житлово-комунальних послуг це
суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги; виконавець - суб'єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальної
послуги споживачу відповідно до умов
договору; балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд - власник
або юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом; споживач - фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» порядок
надання житлово-комунальних послуг має
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання»
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору.

Так, зокрема, згідно п. 1.1 договору на
послуги водопостачання та
водовідведення укладеного сторонами у
справі, постачальник зобов'язується
надавати абоненту послуги з постачання
питної води та водовідведення, а
абонент зобов'язується
розраховуватись за вищезазначені
послуги згідно умов договору та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, затверджених
наказом Держжитлокомунгоспу України
від 01.07.1994 року № 65.

Порядок користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
населених пунктів України визначався
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу №65 від 01.07.1994 року
(далі - Правила № 65). Надалі з 18.10.2008
вступили в силу нові Правила
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, які
затверджені наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008
року (надалі - Правила № 190).

Ці Правила є обов'язковими для всіх
юридичних осіб незалежно від форм
власності і підпорядкування та
фізичних осіб - підприємців, що мають у
власності, господарському віданні або
оперативному управлінні об'єкти,
системи водопостачання та
водовідведення, які безпосередньо
приєднані до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення і з якими виробником
укладено договір на отримання питної
води, скидання стічних вод.

Згідно п. 3.13 Правил № 190 встановлено, що
розрахунки з виробником послуг
центрального водопостачання і
водовідведення на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби,
здійснюють суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 174 Господарського
кодексу України однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Як встановлено судами, листом вих.
№08-10-1/3792 від 29.11.2006 позивач звернувся до
відповідача з проханням з'явитися до
Розрахункового департаменту ВАТ "АК
"Київводоканал" для укладення
додаткової угоди про визначення
обсягів холодної води для підігріву до
основного договору від 10.03.2004 № 03910/2-02.

У відповідь на даний лист, начальник КП
"УЖГ"Дарницького району м. Києва
повідомив, що на балансі КП "УЖГ"
Дарницького району м. Києва немає
центральних теплових пунктів і
підприємство не є виробником гарячої
води. На виконання п. 4 доручень
протоколу засідання міського штабу з
питань підготовки міського
господарства до роботи в
осінньо-зимовий період 2006-2007 років від
29.09.2006, необхідно звернутися до АК
"Київенерго", яка є власником ЦТП і
виробником гарячої води та укласти
договір на холодну воду, яка
використовується для приготування
гарячої води.

Судом надано оцінку додатковим угодам
до договору, внаслідок чого суд дійшов
висновку, що вони не підписані
представниками відповідача, а тому не є
належними доказами у справі.

Суд дійшов висновку, що договором №
03910/2-02 від 10.03.2004 року не передбачено
надання такої послуги, як "постачання
холодної води, яка йде на виготовлення
гарячої води".

Відповідно до п. 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008р. № 190 суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі, або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
враховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ними за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Як встановлено, вода, яка постачається
для виготовлення гарячої води,
надходить до бойлерів, які належать
Акціонерній енергогенеруючій компанії
«Київенерго», яка відповідно надає КП
«Управління житлового господарства
Дарницького району м. Києва» послуги з
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Таким чином, касаційна інстанція
погоджується та визнає правомірним
висновок, що між позивачем та
відповідачем відсутні договірні
відносини, які регулюють постачання
води, яка йде на підігрів, та беручи до
уваги, що згідно Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України № 190 розрахунок за постачання
води, яка йде на підігрів здійснюється
з балансоутримувачем теплових пунктів
(котелень) та враховуючи, що на балансі
відповідача не знаходяться бойлери чи
теплові пункти, колегія суддів
погоджується із висновком, що у
відповідача відсутній обов'язок щодо
здійснення оплати вартості води, яка
йде на підігрів.

Виходячи зі змісту укладеного між
сторонами договору, останній за своєю
природою є договором надання послуг, за
умовами якого одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК
України).

Частиною першою статті 903 ЦК України
передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.2.2. договору
встановлено, що оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником платіжного доручення
до банківської установи абонента. В
разі неотримання від постачальника
поточного щомісячного платіжного
документу, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води (п. 2.2.4 договору).

Згідно положень ст.ст. 525, 526 ЦК України,
ст. 193 Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зважаючи на встановлені обставини
справи на підставі наданих актів
зняття показань приладів обліку за
холодну воду та приймання стоків суд
апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку про часткове
задоволення вимог позову.

Правильними слід визнати також
висновки, що стосуються стягнення
заборгованості за обсяги стоків
гарячої води з огляду на наступне.

Згідно умов укладеного сторонами
договору постачальник (позивач)
зобов'язується надавати абоненту
(відповідачу) послуги з постачання
питної води та приймання від нього
стічних вод у міську каналізаційну
мережу, а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг.

Крім того, пунктом 1.4 Правил
користування №190, приймання стічних
вод від підприємств, установ,
організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті
26.04.2002 за N 403/6691 (далі -Правила приймання
№37), а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил приймання №37,
останні поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
підприємства).

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання №37,
абонент водоканалу - це юридична особа,
яка уклала договір з водоканалом на
надання послуг водопостачання та (або)
каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 означених Правил
приймання, підприємства зобов'язані
виконувати в повному обсязі вимоги цих
Правил, місцевих Правил приймання та
договору на послуги водовідведення,
своєчасно оплачувати рахунки
Водоканалу за надані послуги.

Отже, суд вірно зазначив, що надання
послуг із приймання стічних вод (у тому
числі, гарячого водопостачання)
регулюється умовами укладеного
сторонами договору, а вартість таких
послуг підлягає оплаті абонентом (яким
є відповідач) на користь водоканалу
(позивача).

Таким чином, стягненні апеляційним
господарським судом заборгованості за
приймання стічних вод гарячого
водопостачання правомірне.

В частині вимог про стягнення з
відповідача пені у розмірі 511 287, 73 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 5 484, 81 грн.
та 3% річних у розмірі 99 166, 39 грн.,
нарахованих за прострочення виконання
грошового зобов'язання суд виходить з
наступного.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2 договору
передбачено, що у разі порушення
строків виконання зобов'язання з
оплати за надані послуги відповідач
сплачує ПАТ "Київводоканал" пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи викладене, перевіривши
розрахунок суми пені наданий
позивачем, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про стягнення пені, з
урахуванням встановленої суми
заборгованості, підлягають частковому
задоволенню у сумі 283 467, 11 грн.

Згідно із частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом також здійснено перерахунок 3%
річних та збитків від інфляції за
прострочений період з огляду на суму
заборгованості, які становлять 54 846, 20
грн. та 554, 22 грн. відповідно.

Наведений розрахунок відповідачем не
спростовується, тому підстав не
погоджуватися з відповідним
розрахунком у суду касаційної
інстанції немає.

Касаційна інстанція зазначає, що
згідно зі ст.111-7 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Суд відхиляє доводи скарги відповідача
проти актів про зняття показань з
приладу обліку як належних доказів, як
необгрунтовані, оскільки з
встановлених судом обставин
вбачається, що в актах про зняття
показань з приладу обліку міститься
інформація про адресу точки обліку, а
не місцезнаходження будинку, точки
обліку знаходяться або в підвалах
будинків, які входять до дислокації
відповідача або в теплових пунктах чи
бойлерних, які обслуговують поряд
стоячі будинки, які входять до
дислокації відповідача, але мають іншу
адресу, ніж самий будинок, а тому не
входять до дислокації відповідача.

Переоцінка відповідних актів виходить
за межа касаційного перегляд справи.

Доводи касаційної скарги позивача
відхиляються, оскільки правильності
правових висновку апеляційного
господарського суду не спростовують з
мотивів, викладених вище, не враховують
умов договору між позивачем та
відповідачем, спростовуються
встановленими обставинами справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновків про те, що господарський суд
апеляційної інстанції вирішив спір
відповідно до вимог статей 4-2, 34, 43, 105
Господарського процесуального кодексу
України, розглянув всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності, тому
законних підстав для скасування
постанови апеляційного господарського
суду не має.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р. у
справі № 5011-76/16356-2012
господарського суду міста Києва
залишити без зміни, а касаційні скарги -
без задоволення.

Головуючий, суддя
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун