ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 911/1728/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карше», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будмехсервіс»,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Вишнева міська
рада Києво-Святошинського району
Київської області, Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе

про визнання права власності

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Радько О.Г. (довіреність
б/н від 2 вересня 2014 року).

від відповідача: Гайдамачук І.О.
(довіреність б/н від 2 серпня 2013 року);

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Карше» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будмехсервіс» (далі
- відповідач) про визнання права
власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що створив майно -
складське приміщення літ. «Ю»
загальною площею 548,1 м2, яке розташоване
за адресою: Київська область, м.
Вишневе, вул. Чорновола, 49а. Однак, як
зазначає позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будмехсервіс» не визнає за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Карше» права
власності на вищезазначене майно.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 13 травня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 28 травня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 28 травня
2014 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 18 червня 2014 року.

Ухвалою суду від 18 червня 2014 року було
зупинено провадження у справі №911/1728/14
до розгляду пов'язаної з нею справи
№910/9472/14 господарським судом м. Києва.

Ухвалою суду від 19 листопада 2014 року
провадження у справі №911/1728/14 поновлено
та призначено розгляд справи на 2
грудня 2014 року.

Ухвалою суду від 2 грудня 2014 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Вишневу міську
раду Києво-Святошинського району
Київської області та відкладено
розгляд справи на 17 грудня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

У судовому засіданні 17 грудня 2014 року
представником відповідача заявлено
усне клопотання про зупинення
провадження у справі до розгляду
господарським судом Київської області
пов'язаної з нею справи за позовом ТОВ
«Будмехсервіс» до ТОВ «Карше» та
Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про скасування рішення та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності.

Судом відмовлено в задоволенні
зазначеного клопотання, оскільки,
відповідачем не подано до суду доказів
прийняття господарським судом
Київської області зазначеного позову
до провадження.

17 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Карше» створило
майно, а саме, складське приміщення літ.
«Ю» загальною площею 548,1 м2, яке
розташоване за адресою: Київська
область, м. Вишневе, вул. Чорновола 49а.

На підтвердження даних доводів
позивачем до суду подано договір
підряду №10 від 30 травня 2005 року,
укладеного між ТОВ «Карше» та ТОВ
«Будмехсервіс», та договір підряду
№1503/05/47-2005 від 18 квітня 2005 року,
укладеного між ТОВ «Карше» та ПП
«Профілекс».

Судом встановлено, що 31 липня 2009 року
виконавчий комітет Вишневої міської
ради прийняв рішення №62/5 «Про
присвоєння потової адреси та
оформлення права приватної власності
на нежитлове приміщення за адресою: м.
Вишневе, вул. Чорновола, 49 ТОВ «Карше».

Згідно пункту 2 зазначеного рішення,
виконавчий комітет Вишневої міської
ради вирішив оформити право приватної
власності за ТОВ «Карше» на нежитлове
приміщення, а саме: літера «Ю» -
складське приміщення, загальною площею
548,1 м2, за адресою: м. Вишневе, вул.
Чорновола, 49-а ТОВ «Карше» та оформити
свідоцтво про право приватної
власності на нежитлове приміщення, а
саме: літера «Ю» - складське приміщення,
загальною площею 548,1 м2, за адресою: м.
Вишневе, вул. Чорновола, 49-а ТОВ «Карше».

На підставі рішення виконавчого
комітету Вишневої міської ради «Про
присвоєння потової адреси та
оформлення права приватної власності
на нежитлове приміщення за адресою: м.
Вишневе, вул. Чорновола, 49 ТОВ «Карше»
від 31 липня 2009 року за №62/5, за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Карше» було
оформлено право власності на нежитлову
будівлю, складське приміщення літ. «Ю»,
загальною площею 548,1 м2, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за №23510296 від 6 серпня 2009 року (том
1, а.с. 62) та свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САС
№499072 від 5 серпня 2009 року (том 1, а.с. 61).

Отже, в матеріалах справи наявні
докази, які підтверджують право
власності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карше» на нежитлову
будівлю, а саме, складське приміщення,
літ. «Ю», загальною площею 548,1 м2.

Частина 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України зазначає, що право власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності становлять три
складові: право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Володіння майном - це юридично
закріплена можливість фактично мати
майно, впливати на нього в будь-який
момент, здійснювати щодо такого майна
свою волю.

Право користування полягає в юридично
закріпленій можливості власника
використовувати корисні якості майна
для себе, мати з цього певний зиск та
вигоду. Право розпорядження - це
можливість власника установлювати,
змінювати та припиняти юридичне
існування майна.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема, з правочинів.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
встановлює, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема визнання права.

Статтею 392 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позов про визнання права подається у
випадках, коли належне певній особі
право не визнається, оспорюється іншою
особою або у разі відсутності в неї
документів, що засвідчують
приналежність їй права. Тобто, метою
подання цього позову є усунення
невизначеності у суб'єктивному праві,
належному особі, а також створення
сприятливих умов для здійснення
суб'єктивного права особою. Такі позови
можуть подаватися щодо визнання права
власності чи інших речових прав на
певне майно.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому, питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У справі, що розглядається, судом
встановлено, що за відповідачем вже
визнано право власності на нежитлову
будівлю, складське приміщення літ. «Ю»,
загальною площею 548,1 м2, що
підтверджується зазначеними вище
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно за №23510296 від 6 серпня
2009 року (том 1, а.с. 62) та свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно
серії САС №499072 від 5 серпня 2009 року (том
1, а.с. 61).

Судом встановлено, що станом на день
прийняття рішення у даній справі,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САС №499072 від 5
серпня 2009 року та рішення виконавчого
комітету Вишневої міської ради «Про
присвоєння потової адреси та
оформлення права приватної власності
на нежитлове приміщення за адресою: м.
Вишневе, вул. Чорновола, 49 ТОВ «Карше»
від 31 липня 2009 року за №62/5 у судовому
порядку не визнані недійсними та не
скасовані.

Враховуючи вищевикладене, у суду
відсутні підстави для повторного
визнання права власності за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Карше» на нежитлову
будівлю, складське приміщення літ. «Ю»,
загальною площею 548,1 м2.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Дата підписання рішення - 22 грудня 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць