ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 911/5129/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства з
іноземними інвестиціями
«Технофарм-Україна», Київська обл., с.
Великополовецькедо Сквирської
районної державної адміністрації
Київської області, Київська обл., м.
Сквиратретя особа:Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Сквираплемрибгосп», Київська обл., с.
Великополовецькепро визнання договору
недійсним,за участю представників:

позивача:не
з'явилися;відповідача:Гайдаманка О.М.,
довіреність №06-44/2408 від 20.11.2014
року;третя особа:Мочинський А.Р.,
довіреність №123 від 08.12.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідача про
визнання недійсним договору оренди
землі від 16.09.2014 року укладеного між
Сквирською районною державною
адміністрацією Київської області та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сквираплемрибгосп»,
що зареєстрований у книзі записів
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок в Великополовецькій сільській
раді від 19.09.2014 року за №2643,
посилаючись, зокрема, на приписи статей
203, 215, 777 Цивільного кодексу України та
ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.12.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 11.12.2014 року.

Через канцелярію суду 11.12.2014 року третя
особа подала відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечувала, та
просила суд відмовити в задоволені
позову.

У судовому засіданні 11.12.2014 року було
оголошено перерву на 18.12.2014 року.

Через канцелярію суду 18.12.2014 року
відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову
заперечував, та просив суд відмовити в
задоволені позову.

Представник позивача в судове
засідання 18.12.2014 року не з'явивися, про
час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи по суті, а матеріали
справи є достатніми для вирішення
спору в даному судовому засіданні, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника позивача, за
наявними у справі матеріалами згідно з
вимогами статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників
відповідача та третьої особи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 року між Сквирською районною
державною адміністрацією
(орендодавець) та Приватним
підприємством з іноземними
інвестиціями «Технофарм-Україна»
(орендар), було укладено договір оренди
землі (далі - договір), що
зареєстрований у книзі записів
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок в Великополовецькій сільській
раді від 29.11.2013 року за №2642, за умовами
якого орендодавець на підставі листа
голови Сквирської
райдержадміністрації від 25.09.2013 року
№06-44/2115 надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення (не витребувані земельні
частки (паї)) у кількості 27 шт. загальною
площею 91,10 га, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться в межах
Великополовецької сільської ради.

Відповідно до п. 6. договору, договір
укладено терміном на 1 (один) рік, з дати
закінчення дії попереднього договору,
з 27.11.2013 року, незалежно від дати
державної реєстрації договору. Після
закінчення строку договору орендар має
переважене право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 30 календарних
днів до закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 32. договору, дія
договору припиняється у разі
закінчення строку , на який його було
укладено.

Таким чином строк дії договору
закінчується 27.11.2014 року.

Судом встановлено, що 16.09.2014 року між
Сквирською районною державною
адміністрацією Кївської області
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сквираплемрибгосп» (орендар), було
укладено договір оренди землі (далі -
договір), що зареєстрований у книзі
записів реєстрації договорів оренди
земельних ділянок в Великополовецькій
сільській раді від 19.09.2014 року за №2643,
за умовами якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
(не витребувані земельні частки (паї)) у
кількості 28 шт. загальною площею 94,10 га,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться в межах
Великополовецької сільської ради.

Відповідно до п. 6. договору, Договір
укладено терміном на 1 (один) рік.
Договір набирає чинності з 27.11.2014 року,
тобто з дня закінчення договору оренди
з попереднім користувачем.

Згідно до п. 16. договору, передача
земельної ділянки орендарю
здійснюється у 10-денний термін після
державної реєстрації цього договору за
актом приймання-передачі.

На виконання умов договору відповідач
передав третій особі земельні ділянки,
загальною площею 94,10 га, що
підтверджується актом
приймання-передачі орендованої
земельної ділянки від 16.09.2014 року, копія
якого міститься в матеріалах справи.

Однак, позивач просить визнати договір
оренди землі від 19.09.2014 року недійсним,
та посилається на те, що вказаний
договір укладений з порушенням норм ст.
777 ЦК України та ст. 33 Закону України
«Про оренду землі».

Позивач стверджує, що 12.09.2014 року
звернувся до голови Сквирської
райдержадміністрації з листом №106 від
09.09.2014 року, в якому було зазначено, що
позивач має намір продовжити дію
договору оренди землі від 20.11.2013 року на
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач,
який належно виконує свої обов'язки за
договором найму, після спливу строку
договору має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
найму на новий строк. Наймач, який має
намір скористатися переважним правом
на укладення договору найму на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору
найму у строк, встановлений договором,
а якщо він не встановлений договором, -
в розумний строк. Умови договору найму
на новий строк встановлюються за
домовленістю сторін. У разі
недосягнення домовленості щодо плати
та інших умов договору переважне право
наймача на укладення договору
припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 ГК України
орендар має переважне право перед
іншими суб'єктами господарювання на
продовження строку дії договору
оренди.

Згідно зі ст. 285 ГК України, ст. 777 ЦК
України наявність у орендаря
передбаченого переважного права, за
інших рівних умов, на укладення
договору оренди на новий строк, якому
відповідає обов'язок орендодавця щодо
укладення такого договору, є підставою
для обов'язкового укладення
відповідного договору оренди згідно із
законом за наявності обставин,
зазначених у відповідних законодавчих
приписах. Така ж позиція викладена у п.
4.3. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №12 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна».

Отже, вирішуючи такі спори,
господарські суди мають з'ясовувати
наявність у орендаря переважного права
на укладення договору оренди на новий
строк з урахуванням наявності чи
відсутності обставин, з якими закон
пов'язує виникнення такого права, а
також вчинення кожним з учасників
спірних правовідносин певних дій на
виконання вимог закону. При цьому судам
слід також з'ясовувати, чи належним
чином орендар виконував зобов'язання
за договором.

Судом також мають досліджуватися
обставини, пов'язані з наміром власника
використовувати для власних потреб
майно, стосовно якого виник спір, в тому
числі наявність доказів, які
однозначно свідчать про відповідний
намір.

Враховуючи наведене, суд відзначає, що
наймач має переважне право на
укладення договору найму на новий
строк після спливу строку договору,
проте, наймач може скористатися цим
правом не автоматично, а за наявності
таких умов:

а) якщо він належно виконував свої
обов'язки за договором найму. Тобто
переважне перед іншими особами право
на продовження відносин найму має
тільки той наймач, який своєчасно
сплачував плату за користування
майном, утримував майно у належному
стані, не допускаючи його погіршення,
та сумлінно виконував інші обов'язки
наймача, передбачені договором найму
та законом;

б) якщо наймодавець має намір в
подальшому здавати майно в найм;

в) якщо наймач погоджується укласти
договір найму на новий строк на умовах,
що пропонуються іншим претендентам
(йдеться про плату за користування
майном, розподіл обов'язків між
сторонами тощо);

г) якщо наймач повідомить наймодавця
про свій намір укласти договір найму на
новий строк. Таке повідомлення повинно
бути зроблено наймачем до спливу
строку договору найму у строк,
встановлений договором. Якщо ж такий
строк договором не визначений,
повідомлення повинно бути зроблено у
розумний строк. В даному випадку
оціночна категорія «розумний строк»
повинна розумітися як строк,
необхідний для обговорення
наймодавцем та наймачем всіх умов
нового договору найму та підписання
необхідних документів.

Частинами 1-3 статті 33 Закону України
«Про оренду землі» встановлено, що по
закінченню строку, на який укладено
договір оренди землі, орендар, який
належно виконував обов'язки за умовами
договору, має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
оренди землі на новий строк (поновлення
договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

Пунктом 2.17. постанови Пленуму ВГС
України від 17.05.2011 за №6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» роз'яснено, що у вирішенні
спорів, пов'язаних з поновленням
(пролонгацією) договорів оренди
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
судам слід враховувати положення ст. 33
ЗУ «Про оренду землі» (в редакції ЗУ
«Про регулювання містобудівної
діяльності», який набрав чинності з
12.03.2011) та з'ясовувати, зокрема, чи
повідомляв орендар орендодавця у
встановленому порядку про намір
скористатися переважним правом на
укладення договору оренди землі на
новий строк та чи заперечував
орендодавець у строк, визначений
законом, проти поновлення договору.

Як встановлено судом, позивач (орендар)
не дотримався умов п. 6. договору,
оскільки письмово та у строки,
встановлені договором (не пізніше ніж
за 30 календарних днів до закінчення
строку дії договору) не попередив
орендодавця (відповідача) про свої
наміри після закінчення терміну дії
договору оренди землі поновити його на
новий строк.

Так, суд не приймає в якості належного і
допустимого доказу виконання
позивачем умов п. 6. договору лист
позивача №106 від 09.09.2014 року про намір
продовжити дію договору оренди землі
від 20.11.2013 року на три роки, який, був
отриманий відповідачем власноруч, про
що свідчить відмітка на вказаному
листі.

Дана відмітка не містить штампу
вхідної кореспонденції відділу
діловодства Сквирської районної
державної адміністрації Київської
області та зазначення займаної посади
особи, що отримала вказаний лист.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.09 р. №270, розрахунковим
документом, що підтверджує факт
надання послуг поштового зв'язку є
документ встановленої відповідно до
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» форми і змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо).

Згідно з п. п. 59, 61 наведених Правил
надання послуг поштового зв'язку
внутрішні поштові відправлення з
оголошеною цінністю з описом вкладення
подаються для пересилання відкритими
для перевірки їх вкладення. У разі
приймання внутрішніх поштових
відправлень з оголошеною цінністю з
описом вкладення бланк опису
заповнюється відправником у двох
примірниках. Працівник поштового
зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

З огляду на наведене вбачається, що
належним доказом відправлення
відповідачеві відповідного поштового
відправлення, зокрема, листа №106 від
09.09.2014 року про намір продовжити дію
договору оренди землі від 20.11.2013 року,
має бути опис вкладень в поштовий
конверт та документ, що підтверджує
надання поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо), надані в
оригіналі або належним чином
засвідченій копії, однак таких доказів
позивачем суду не надано.

За таких обставин, позивачем не
доведено суду факт направлення
відповідачу листа №106 від 09.09.2014 року
про намір продовжити дію договору
оренди землі від 20.11.2013 року, а рівно
позивачем не доведено суду, що він
дотримався приписів статті 33 Закону
України «Про оренду землі».

Більш того, лист №106 від 09.09.2014 року про
намір продовжити дію договору оренди
землі від 20.11.2013 року у будь-якому
випадку не може бути доказом виконання
позивачем умов статті 33 Закону України
«Про оренду землі», за змістом якої, до
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди, чого не було
дотримано позивачем, що
підтверджується переліком додатків до
листа №106 від 09.09.2014 року.

Інших належних і допустимих доказів,
які б підтверджували виконання
позивачем норм статті 33 Закону України
«Про оренду землі» та умов п. 6. договору
позивачем суду не надано та до
матеріалів справи не залучено. Таким
чином, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що
позивач в установленому законом або
договором порядку повідомив
відповідача про намір продовжити дію
договору оренди землі від 20.11.2013 року.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 761 ЦК України право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для дійсності правочину,
зокрема: особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -
3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України № 16/191 від 12.04.2010 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог, а
зазначені у позові обґрунтування
позовних вимог не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем за заявленими вимогами та їх
правовими підставами не доведено
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочинів
недійсними, суд прийшов до висновку, що
вимоги позивача про визнання недійсним
договору оренди землі від 16.09.2014 року
укладеного між Сквирською районною
державною адміністрацією Київської
області та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сквираплемрибгосп»
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, при
відмові в задоволенні позову,
господарські витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 23.12.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак