ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.Справа № 922/5217/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Укртелеком" в
о. ХФ ПАТ "Укртелеком" м. Харків до
Ізюмська районна державна
адміністрація м. Ізюм про стягнення
коштів в сумі 5051,64 грн. за участю сторін:

позивача - Перхун Ю.М.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року до суду звернулось
Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Харківської філії
ПАТ "Укртелеком" та просить стягнути з
Ізюмської районної державної
адміністрації Харківської області
суму основного боргу 4086,64 грн.
основного боргу. 248,54 грн. - пені, збитки
від інфляції - 624,88 грн., 3 % річних - 91,58
грн., 1827 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог заявник
посилається на неналежне виконання
відповідачем покладених на нього
зобов'язань за договором про надання
телекомунікаційних послуг № 043100182 від
15.01.2014 року в частині повноти та
своєчасності проведення розрахунків
за надані послуги.

Відповідач проти заявлених вимог
заперечує та просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог посилаючись
на недостатність бюджетного
фінансування з державного бюджету.

Крім того, відповідач просить суд
зменшити розмір пені , інфляційних
втрат, 3 % річних та надати відстрочку
виконання рішення суду ( а. с. 79-80).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів, покладений на сторони, тому
суд дійшов висновку про достатність в
матеріалах справи доказів та
можливість розгляду справи без участі
представника Відповідача за наявними в
ній матеріалами в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника Позивача, встановив
наступне.

15 січня 2014 року між Відкритим
акціонерним товариством "Укртелеком" в
особі Харківської філії Відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком"
(Позивач) та Ізюмською районною
державною адміністрацією Харківської
області (надалі - Відповідач) був
укладений договір №043100182 про надання
послуг електрозв'язку. Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками.

Відповідно до розділу 1 спірного
договору, Позивач зобов'язувався
надавати Відповідачеві послуги
електрозв'язку, перераховані в додатку
№1 до основного договору, і безоплатні
послуги, перераховані в додатку №2 до
основного договору, а Відповідач, в
свою чергу, зобов'язувався своєчасно
оплачувати отримані послуги
відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.4.5. даного договору,
розрахунки за фактично отримані в
кредит послуги електрозв'язку за
кожний попередній місяць повинні були
бути проведені Відповідачем протягом 10
днів з дня одержання рахунка, але не
пізніше 20 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивачем були надані відповідні
послуги за спірним договором на суму
4086,64 гривень за період з січня 2014 року
по вересень 2014 року, що підтверджується
відповідними рахунками (а. с.25-33),
виставленими до сплати Відповідачу.
Але останній не розраховувався з
Позивачем та не оплатив відповідні
послуги на вказану суму.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До того ж ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлює те, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача 248,54 гривень
пені та 91,58 гривень суми 3% річних,
інфляційні втрати - 624,88 грн. суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.4.12. даного договору, у
разі несплати за надані послуги
електрозв'язку понад одного
календарного місяця, Відповідач
повинен сплатити пеню у розмірі
облікової ставки НБУ, від затриманих
платежів за кожну добу затримки, згідно
з чинним законодавством.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України
та ст. 230 Господарського кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України ).

Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Так, судом розглянуте клопотання
відповідача щодо зменшення пені та
враховуючи, що відповідач є бюджетною
установою, заборгованість сплачується
із значною затримкою по факту
виділення коштів із бюджету , суд
дійшов висновку щодо зменшення
розміру пені на 90 %, так до стягнення
підлягає сума 24,85 грн.

Щодо надання відстрочки виконання
рішення суду, встановлено наступне, що
відповідно до ст.121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання, про що
приймається ухвала, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку.

Відповідач в своєму клопотанні не
зазначив термін надання відстрочки, що
позбавляє суд розглянути подану заяву
по суті . Клопотання щодо надання
відстрочки, сторона може заявити на
любій стадії виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача,
перевіривши періоди нарахування
останнім вищевказаних сум пені та 3%
річних, дійшов висновку про те, що
відповідні розрахунки є вірними, та
відповідають нормам чинного
законодавства , а тому підлягають
стягненню у повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на Відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.526, 527, 530, 599,
625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.
179, 193 Господарського суду України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Ізюмської районної
державної адміністрації (Харківська
обл., м.Ізюм, площа Центральна , 1 п/р
2509 в ГУДКСУ у Харківській області
, МФО 851011, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком " в особі Харківської філії
ПАТ" "Укртелеком" ( м.Харків, вул.Іванова,
7/9 р/р 5 в ВАТ"Райффайзен банк
Аваль" МФО 380805, ) суму
основного боргу 4086,64 грн. , пеню 24,85 грн.,
збитки від інфляції 624,88 грн., 3 % річних -
91,58 грн. та судовий збір 1827 грн.

В частині стягнення пені в сумі 223,69 грн.
- відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.12.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова