ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 905/2036/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - ОСОБА_1, за
довіреністю від 15.12.2014р. НАК №354937;
ОСОБА_2, за довіреністю від 15.12.2014р. НАК
№354937;

2-го відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
матеріали апеляційної скарги 1-го
відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Черкаси (вх. №3656
Д/1) на рішення господарського суду
Донецької області від 10.06.2014р. у справі
№ 905/2036/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КРОНАЛАЙН", м.
Донецьк

до 1-го відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Черкаси

до 2-го відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕКСПОЗИТ",
м. Донецьк

про стягнення 97829,86 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 10.06.2014р. у справі
№905/2036/14 (суддя Подколзіна Л.Д.) позовні
вимоги ТОВ "КРОНАЛАЙН" до 1-го
відповідача ФОП ОСОБА_5 про стягнення
97829,86 грн. задоволено повністю: стягнуто
з ФОП ОСОБА_5 на користь ТОВ "КРОНАЛАЙН"
заборгованість за поставлену
продукцію у розмірі 97829,86 грн., витрати
по сплаті судового збору у сумі 1 956,60
грн.; у задоволенні решти позовних
вимог відносно 2-го відповідача - ТОВ
"ЕКСПОЗИТ" припинено провадження на
підставі п.1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з відсутністю предмету спору;
видано наказ після набрання рішенням
законної сили. Оскаржуване рішення
суду першої інстанції мотивоване тим,
що матеріали справи містять докази
того, що 1-й відповідач прийняв товар
згідно з видатковою накладною, усна
домовленість сторін є зобов'язаннями,
які породжують права та обов'язки,
оскільки за своєю правовою природою
укладений між ними правочин є
договором поставки та підпадає під
правове регулювання норм статті 712
Цивільного кодексу та статей 246-271
Господарського суду України.

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_5 не погодився з рішенням
місцевого господарського суду, подав
до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати це рішення та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ТОВ "КРОНАЛАЙН" у
повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апелянт
зазначає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з порушенням вимог чинного
законодавства, при цьому судом першої
інстанції не в повному обсязі з'ясовано
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення
господарського спору та, зокрема,
зазначає, що визнаючи укладеним
договір поставки в усній формі,
господарський суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до статті 206
Цивільного кодексу України усна форма
угоди допускається за умови її
виконання під час укладення, тобто
характерною ознакою усної угоди є
співпадіння в часі двох стадій її
розвитку: виникнення і припинення
шляхом виконання дій, що складають
зміст угоди, однак проміжок часу у
кілька днів між наданням рахунку -
фактури від 08.01.2014р., видатковими
накладними від 13.01.2014р. та 14.01.2014р. та
отриманням такого товару згідно з
довіреністю від 14.01.2014р. спростовує
підстави для висновку суду першої
інстанції про задоволення позову у
повному обсязі.

Також, апелянт, посилаючись на частину 2
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», вказує, що однією
з обов'язкових умов відповідності
видаткової накладної указаному Закону
є підписи двох сторін при здійсненні
господарської операції. А отже апелянт
наголошує на тому, що господарський суд
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення посилався на
видаткову накладну від 14.01.2014р., яка не
містить його підпису.

Частиною першою статті 1 Закону України
"Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" від 12 серпня 2014 року за №
1632-VII змінено територіальну
підсудність судових справ, підсудних,
зокрема, господарським судам,
розташованим в районі проведення
антитерористичної операції.

Розпорядженням голови Вищого
господарського суду України № 28-Р від 02
вересня 2014 року визначено, що розгляд
господарських справ, які підлягають
перегляду в апеляційному порядку
Донецьким апеляційним господарським
судом, здійснюється Харківським
апеляційним господарським судом.

У зв'язку з тим, що господарська справа
№ 905/2036/14 не була передана Донецьким
апеляційним господарським судом за
підсудністю до Харківського
апеляційного господарського суду
через відсутність механізму вирішення
цього питання, апелянт - ФОП ОСОБА_5
просить Харківський апеляційний
господарський суд прийняти до розгляду
матеріали у справі № 905/2036/14 за вже
поданою апеляційною скаргою на
підставі поданих ним копій документів.

Абзацом 2 частини третьої статті 1
Закону України "Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції"
передбачено, що у разі неможливості
передачі матеріалів справи відповідно
до встановленої згідно з цим Законом
підсудності, вчинення необхідних
процесуальних дій здійснюється за
документами і матеріалами, поданими
учасниками судового процесу, за умови,
що такі документи і матеріали є
достатніми для ухвалення відповідного
судового рішення.

Автоматизованою системою
документообігу Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу (справу) призначено
для розгляду судді-доповідачу
Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.11.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено до розгляду на 02.12.2014р. об 11:00
год.

01.12.2014р. на адресу суду від Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5 факсом
надійшла заява про відкладення
розгляду справи (вх.№11411), в якій
апелянт зазначає, що не може
забезпечити явку свого представника в
судове засідання, оскільки він буде
знаходитись в іншому судовому
засіданні.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.12.2014р. у цій
справі розгляд справи відкладено на
16.12.2014 (з урахуванням ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 04.12.2014 про
виправлення описки у цій справі) у
зв'язку з задоволенням клопотання
апелянта про відкладення розгляду
справи.

Ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
02.12.2014р. про відкладення розгляду цієї
справи зобов'язано апелянта надати
суду апеляційної інстанції оригінал
квитанції про сплату судового збору за
подання апеляційної скарги.

Апелянтом виконано вимоги
зазначеної ухвали та надано суду
апеляційної інстанції оригінал
квитанції про сплату судового збору за
подання апеляційної скарги від 29.07.2014р.
№0.0.284309932.1.

В судовому засіданні 16.12.2014р.
представники апелянта підтримали
доводи викладені в апеляційній скарзі
та просили оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Позивач та 2-й відповідач в судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суду не повідомили.

Актом Харківського апеляційного
господарського суду від 04.12.2014р. №12-44/314
складеного про те, що згідно листа
начальника Поштамту - ЦМЗ №1
Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта»
Гончарова Ю.Ф. від 23.07.2014р. №7-14 з 22.07.2014р.
УДППЗ «Укрпошта» призупинено
приймання та пересилання поштових
відправлень на адресу Донецької та
Луганської областей. За цих обставин, у
Харківського апеляційного
господарського суду відсутня
можливість відправлення ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 02.12.2014р. про
відкладення розгляду справи та ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду про виправлення
описки від 04.12.2014р. у даній справі, яка
адресована ТОВ «КРОНАЛАЙН» та ТОВ
«ЕКСПОЗИТ».

За таких обставин, ухвала Харківського
апеляційного господарського суду про
виправлення описки від 04.12.2014р. у даній
справі позивачу була направлена за
адресою: 04073, м. Київ, пров. Куренівський,
17.

Актом Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2014р. №11-45/3к
складеним про те, що 05.12.2014р., з метою
повідомлення ТОВ «ЕКСПОЗИТ» про час та
місце розгляду справи, за зазначеними в
якості засобу зв'язку телефонами не
відповідали.

А отже, Харківським апеляційним
господарським судом виконано всі
процесуальні обов'язки щодо
повідомлення позивача та 2-го
відповідача про час та місце розгляду
справи, що підтверджується наведеним
вище.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
апелянта, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
встановила наступне.

Як встановлено місцевим
господарським судом, між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«КРОНАЛАЙН» та Фізичної особою -
підприємцем ОСОБА_5 досягнута усна
домовленість, відповідно до якої
позивач зобов'язався поставити
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5
товар, а останній зобов'язався прийняти
товар та оплатити його вартість.

Також, господарським судом першої
інстанції встановлено, що за
видатковою накладною від 14.01.2014р. №2239
позивач передав, а 1-й відповідач
отримав товар на загальну суму 63 211,20
грн., що підтверджується його підписом
та печаткою.

06.03.2014р. позивачем на адресу 1-го
відповідача направлено вимогу від
05.03.2014р. №29юр про погашення
заборгованості за поставлений товар у
сумі 97829,86 грн.

Зазначена вимога залишена 1-м
відповідачем без відповіді та
виконання.

У подальшому, між ТОВ «КРОНАЛАЙН»
(кредитор) та ТОВ "ЕКСПОЗИТ" (поручитель)
укладено договір поруки,
відповідності до п.1.1 якого поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором за виконання Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 своїх
грошових зобов'язань, що випливають з
основного договору.

У зв'язку з вищевикладеним,
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з 1-го
відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 заборгованості за
поставлену продукцію в розмірі 97829,86
грн., а також про солідарне стягнення з
1-го відповідача та 2-го відповідача
заборгованості у сумі 1000,00 грн. на
підставі договору поруки від 14.01.2014р. -
усього 97829,86 грн.

10.06.2014р. господарським судом
Донецької області прийнято
оскаржуване рішення з підстав,
наведених вище.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування місцевим господарським
судом норм законодавства, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли з
приводу поставки товару на загальну
суму 97829,86 грн. на підставі видаткової
накладної від 14.01.2014р. №2239.

Відповідно до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що однією з
підстав виникнення господарських
зобов'язань є укладення господарського
договору та інших угод. Зі змістом
зазначеної норми кореспондуються
приписи частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких
підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 205
Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги, апелянт зазначає,
що відповідно до вимог статті 206
Цивільного кодексу України, усна форма
угоди допускається за умови її
виконання під час укладення.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Правочин може вчинятися усно або
в письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом (ст. 205 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 206 Цивільного
кодексу України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватись від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України (ЦК України) з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.509 Цивільного
кодексу України у силу зобов'язання
одна особа (боржник) зобов'язана
здійснити на користь іншої особи
(кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботу,
оплатити кошти та інше або утриматись
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
боргу. Зобов'язання виникають з
договору або інших підстав, які
зазначені у статі 11 ЦК України.

Згідно з ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про
купівлю-продаж визначені главою 54
Цивільного кодексу України. Суттєвими
умовами правовідносин купівлі -
продажу, щодо яких повинно бути
досягнуто згоди між продавцем та
покупцем, є предмет (найменування
товару), його кількість та ціна.

Відповідно до ч.1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно з видатковою накладною від
14.01.2014р. №2239 позивач передав, а 1-й
відповідач отримав товар на загальну
суму 63211,20 грн., що підтверджується
підписом та печаткою останнього.

За таких обставин, позивач
передав товар, а 1-й відповідач прийняв
його, у зв'язку з чим набув обов'язок
його оплатити. Відповідно до
встановлених судом першої інстанції
фактів, указана видаткова накладна не
містить строків виконання зобов'язання
з поставки товару.

Колегія суддів зазначає, що
моментом пред'явлення вимоги
вважається дата отримання
відповідачем претензії та зобов'язання
сплатити грошові кошти виникло у 1-го
відповідача після спливу визначеного
статтею 530 Цивільного кодексу України
строку, тобто з 18.03.2014р. почалось
прострочення грошового зобов'язання.

Позивачем направлено 1-му
відповідачу вимогу від 05.03.2014р. №29юр
про погашення заборгованості за
поставлений товар у сумі 97829,86 грн.,
проте ця вимога залишена без відповіді
та виконання.

Судом першої інстанції
встановлено, що вказана претензія
отримана 1-м відповідачем 10.03.2014р., про
що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Колегія суддів зазначає, що
матеріали справи не містять доказів у
підтвердження відсутності боргу 1-го
відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції
про те, що в позивача право вимоги від
1-го відповідача сплати заборгованості
за поставлений товар у сумі 97829,86 грн.
виникло на підставі статті 530
Цивільного кодексу України.

Отже, місцевий господарський суд
дійшов правомірного та обґрунтованого
висновку про задоволення позову про
стягнення боргу в сумі 97829,86 грн. У свою
чергу, твердження апелянта про не
укладення між позивачем та 1-м
відповідачем договору поставки в усній
формі є такими, що не ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
приписах чинного законодавства
України.

У подальшому, між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«КРОНАЛАЙН» (кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЕКСПОЗИТ"
(поручитель) укладено договір поруки,
відповідно до п.1.1 якого поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором за виконання Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 своїх
грошових зобов'язань, що випливають з
основного договору.

Пунктом 1.2 зазначеного договору
сторони домовились, що під основним
договором (зобов'язанням) в цьому
договорі сторони розуміють договір
поставки, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«КРОНАЛАЙН» та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 шляхом підписання
сторонами видаткової накладної №28юр
від 14.01.2014р.

Пунктом 3.1 вказаного договору
поруки встановлено, що поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення боржником зобов'язань щодо
сплати боргу за основним договором
частково в обсязі не більше 1000,00 грн.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору поруки
передбачено, що в разі невиконання або
неналежного виконання боржником
зобов'язань за основним договором
кредитор звертається до поручителя з
письмовою вимогою. Поручитель протягом
п'яти календарних днів з моменту
отримання письмової вимоги кредитора
зобов'язаний: виконати зобов'язання
боржника за основним договором згідно
з вимогою (п.4.2.1 договору поруки);
направити кредитору мотивовану
відмову в разі невиконання
зобов'язання боржника (п.4.2.2 договору
поруки).

Як встановлено місцевим
господарським судом, Товариством з
обмеженою відповідальністю "КРОНАЛАЙН"
виставлено Товариству з обмеженою
відповідальністю "ЕКСПОЗИТ"
лист-вимогу від 18.03.2014р. №23 щодо оплати
2-м відповідачем боргу в розмірі 1000,00
грн.

Відповідно до приписів частини 540
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні беруть участь кілька
кредиторів або кілька боржників,
кожний із кредиторів має право
вимагати виконання, а кожний із
боржників повинен виконати обов'язок у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 543 Цивільного
кодексу України встановлено, що в разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Як встановлено господарським
судом першої інстанції, 2-й відповідач
виконав свої зобов'язання в повному
обсязі, а саме сплатив 1000,00 грн. ,що
підтверджується копією платіжного
доручення від 20.05.2014р. №293.

Відповідно до вимог пункту 1-1
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо, зокрема,
відсутній предмет спору.

За приписами пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмету спору (п.1-1 ч.1
ст.80 Господарського процесуального
кодексу України), зокрема, у випадку
припинення існування предмету спору
(наприклад сплати суми боргу, знищення
спірного майна тощо), якщо у зв'язку з
цим не залишилось неврегульованих
питань. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існувати в
процесі розгляду справи.

Отже, за таких обставин, суд першої
інстанції при прийнятті рішення
правомірно застосував приписи пункту
1-1 частини 1 статті 80 ГПК України та
припинив провадження у справі в
частині зобов'язань до 2-го
відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи її
фактичні обставини були встановлені
судом першої інстанції на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів; висновки
суду відповідають цим обставинам,
юридична оцінка надана їм з вірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що свідчить про
відсутність підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення. Доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді рішення, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.
Черкаси слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду Донецької
області - без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
покладаються на 1-го відповідача -
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5, м.
Черкаси.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Черкаси залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 10.06.2014р. у справі №905/2036/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складений
16.12.2014р.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.