КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Справа№ 910/18154/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі Д'яковій Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта - Прокуратури міста Києва:
Лиховид А.С. - посвідчення від 05.09.2012 №
002627

від апелянта - Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк": Ханович
К.В. - довіреність від. 22.08.2014 № 427/03

від позивача: Тищенко Н.В. - довіреність
від 11.08.2014 № 737

від третьої особи-1: Цуканова С.Г. -
довіреність від 03.10.2014 № 09-8839/14

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Прокуратури міста Києва та Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014

у справі № 910/18154/14 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод"

до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:

1) Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:

2) Борт Ольга Анатоліївна

3) Трандафілова Ганна Іванівна

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання зобов'язань припиненими.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 у справі № 910/18154/14
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"Ясинуватський машинобудівний завод"
задоволені повністю, а саме: визнано
припиненим кредитний договір № 03-П-12
від 12.04.2012; визнано відсутнім у
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" права на стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" заборгованості
та штрафних санкцій за кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р. зі
змінами, внесеними на підставі
договорів про внесення змін до
кредитного договору № 01-11/05/12 від 11.05.2012
.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012 .; № 01-30/07/12 від
30.07.2012 ; № 01-01/03/13 від 01.03.2013; № 01-06/03/13 від
06.03.2013; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 з 17.07.2014;
визнано припиненим договір поруки № 47
від 26.02.2014; визнано припиненим договір
поруки № 48 від 26.02.2014, визнано
припиненим договір застави № 9 від
06.03.2013; визнано відсутнім у Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з 17.07.2014 права на
предмет застави за договором застави №
9 від 06.03.2013; визнано Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
кредитором Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" в сумі 8 100,
33 грн. (різниця між 14 277 289, 16 грн. та 14 269
188, 83 грн.) та внесення змін до
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" шляхом заміни вимог
Трандафілова Анатолія Савелійовича в
сумі 14 277 289,16 грн. на вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод" в
сумі 8 100, 33 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що спірні
взаємовідносини сторін всупереч
посиланням відповідача не підпадають
під кваліфікацію "зустрічних
однорідних вимог" та не призводять до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого Законом
України "Про банки і банківську
діяльність", адже в даному випадку має
місце саме припинення спірного
зобов'язання з підстав поєднання
боржника і кредитора в одній особі, а не
зарахування зустрічних однорідних
вимог, що носить інший правовий
характер. Враховуючи наведене, суд
першої інстанції дійшов висновку, що у
зв'язку з поєднання боржника та
кредитора в одній особі, зобов'язання
сторін за кредитним договором № 03-П-12
від 12.04.2012 припинилися в силу приписів
ст. 606 Цивільного кодексу України, ч. 2
ст. 204 Господарського кодексу України.
Внаслідок припинення зобов'язань
позивача за кредитним договором № 03-П-12
від 12.04.2012, а також припинення у зв'язку
з цим вказаного договору, суд дійшов
висновку, що договори поруки № 47 від
26.02.2014 , № 48 від 26.02.2014 та договір застави
№ 9 від 06.03.2013 , відповідно, також є
припиненими. Також, приймаючи до уваги,
що Трандафілов Анатолій Савелійович
відступив Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" право вимоги до
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" за договором
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 р. та, відповідно, Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
набуло статусу кредитора відповідача в
розумінні ст. 512 Цивільного кодексу
України, суд дійшов висновку про
задоволення вимоги в частині визнання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" кредитором
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" в сумі 8 100, 33 грн.
(різниця між 14 277 289, 16 грн. та 14 269 188, 83
грн.) та внесення змін до реєстру
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" шляхом заміни вимог
Трандафілова Анатолія Савелійовича в
сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод" 8
100, 33 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду
Прокуратура міста Києва звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом невірно застосовано до
спірних відносин вимоги ст. 606
Цивільного кодексу України та ст. 204
Господарського кодексу України,
оскільки зобов'язання позивача перед
відповідачем за кредитним договором та
зобов'язання відповідача перед
позивачем, яке виникло внаслідок
отримання позивачем права вимоги
Трандафілова А.С., є різними за
юридичною природою, підставами та
часом виникнення. Крім того,
Прокуратура міста Києва зазначила, що
вимоги відповідача до позивача за
кредитним договором та вимоги позивача
до відповідача за договором
банківського вкладу фактично в
розумінні ст. 601 Цивільного кодексу
України є зустрічними однорідними
грошовими вимогами. Посилаючись на ст.
36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
апелянт зазначив, що на стадії
тимчасової адміністрації банку
зарахування зустрічних однорідних
вимог не здійснюється. Таким чином,
припиняючи право вимоги відповідача за
кредитним договором, судом допущено
зарахування однорідних вимог у
процедурі ліквідації банку в супереч
приписам ст. ст. 36, 51, 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб». Враховуючи наведене,
Прокуратура міста Києва вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Також, не погодившись з рішенням
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 у справі № 910/18154/14, з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду звернулося
Публічне акціонерне товариство
"Брокбізнесбанк", відповідно до якої
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що при прийнятті місцевим
господарським судом оскаржуваного
рішення, було порушено приписи ст. 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
оскільки вимоги за договором
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014
відносяться до четвертої черги
задоволення. Публічне акціонерне
товариство "Брокбізнесбанк" зазначило,
що відповідач та позивач є кредиторами
та боржниками за різними
зобов'язаннями, що виключає підстави
для задоволення позову відповідно до
ст. 606 Цивільного кодексу України.
Апелянт зазначив, що єдине, що об'єднує
зазначені зобов'язання, є те, що такі
зобов'язання є зустрічними в силу ст. 601
Цивільного кодексу України. Однак, в
силу приписів ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» зарахування зустрічних
однорідних вимог під час тимчасової
адміністрації банку не здійснюється.
Серед іншого, заявник зазначає, що
приписами наведеного Закону України не
передбачено і задоволення вимог
кредиторів до банку шляхом поєднання
боржника та кредитора в одній особі.
Враховуючи наведене, Публічне
акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційні скарги
Прокуратури міста Києва та Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" передані на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

Розпорядженнями секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2014
сформовано для розгляду даних
апеляційних скарг колегію суддів у
складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий),
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2014 у складі
суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Гончаров С.А., Самсін Р.І.,
прийнято апеляційні скарги
Прокуратури міста Києва та Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до розгляду, порушені
апеляційні провадження та об'єднані
апеляційні скарги в одне апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 09.12.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2014 розгляд
справи № 910/18154/14 за апеляційними
скаргами Прокуратури міста Києва та
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 відкладено на 16.12.2014.

Прокурор в судовому засіданні 16.12.2014
вимоги апеляційної скарги підтримав,
проси суд апеляційну скаргу -
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні 16.12.2014 вимоги апеляційної
скарги підтримав, просив суд
апеляційну скаргу - задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.12.2014, із врахуванням,
поданих в процесі провадження,
відзивів на апеляційні скарги
Прокуратури міста Києва та Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк", проти доводів
апеляційної скарги - заперечував,
вказував на те, що рішення суду першої
інстанції винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування -
відсутні.

Представник третьої особи-1 в судовому
засіданні 16.12.2014 підтримав доводи,
викладені в апеляційних скаргах
Прокуратури міста Києва та Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк", з урахуванням
поданого Фондом гарантування вкладів
фізичних осіб відзиву на апеляційні
скарги, в якому Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб зазначив, що при
прийнятті місцевим господарським
судом оскаржуваного рішення, було
порушено приписи ст. 52 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб». Також, третя особа-1
зазначила, що приписами наведеного
Закону України не передбачено
задоволення вимог кредиторів до банку
шляхом поєднання боржника та кредитора
в одній особі. Враховуючи наведене,
представник третьої особи-1 просив суд
апеляційні скарги - задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Третя особа-2 та третя особа-3 в судове
засідання 16.12.2014 своїх представників не
направили, через канцелярію суду заяв
та клопотань не подавали. Про розгляд
справи були повідомлені належним чином
за адресою свого місцезнаходження.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представників третьої
особи-2 та третьої особи-3, оскільки їх
неявка не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та, що підтверджується
матеріалами справи, 12.04.2012 між
Публічним акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" та Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
укладено кредитний договір № 03-П-12, за
умовами якого Публічне акціонерне
товариство "Брокбізнесбанк"
зобов'язалося надати Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
відкличну поновлювальну кредитну
лінію з лімітом заборгованості у
розмірі 10 000 000, 00 грн.

Договір № 03-П-12 від 12.04.2012, відповідно до
п. 8.1., набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками і
діє до повного виконання позивачем
своїх зобов'язань.

Протягом 2012-2014 років сторонами
вносились зміни до кредитного договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 шляхом укладення
додаткових угод № 01-11/05/12 від 11.05.2012; №
01-31/05/12 від 31.05.2012; № 01-30/07/12 від 30.07.2012; №
01-01/03/13 від 01.03.2013; № 01-06/03/13 від 06.03.2013; №
01-17/01/14 від 17.01.2014.

Відповідно до додаткової угоди №
01-17/01/14 від 17.01.2014 до кредитного договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 ліміт заборгованості
за відкличною відновлювальною
кредитною лінією встановлено у сумі 30
000 000, 00 грн.

Додатковою угодою № 01-17/01/14 від 17.01.2014
сторонами внесені зміни до пункту 1.1.2.
кредитного договору № 03-П-12 від 12.04.2012
та встановлено термін користування
кредитною лінією - до 01.03.2014.

На виконання умов кредитного договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 Публічне акціонерне
товариство "Брокбізнесбанк"
перерахувало на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
грошові кошти у розмірі 30 000 000, 00 грн.

06.03.2013 між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та Борт
Ольгою Анатоліївною укладено договір
застави № 9, відповідно до якого Борт
Ольга Анатоліївна передала в заставу
відповідачу право вимоги на отримання
грошових коштів, що перебувають на
депозитному рахунку № 5002 в
Публічному акціонерному товаристві
"Брокбізнесбанк" на підставі договору
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 14695/13 від 06.03.2013, у тому
числі для забезпечення повного та
своєчасного виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
боргових зобов'язань, що виникли з
кредитного договору № 03-П-12 від 12.04.2012.

26.02.2014 між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та Борт
Ольгою Анатоліївною укладено договір
поруки № 47, за умовами якого Борт Ольга
Анатоліївна поручилась перед
Публічним акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" за виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" боргових
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012.

26.02.2014 між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та
Трандафіловож Ганною Іванівною
укладено договір поруки № 48, за умовами
якого Трандафілова Ганна Іванівна
поручилась перед Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" за виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" боргових
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012.

Позивач зазначив, що протягом 2012-2013
років повертав отримані у тимчасове
користування грошові кошти та
сплачував відсотки за користування
кредитними коштами.

Такж, як зазначено позивачем та
документально не спростовано
учасниками процесу, станом на 16.07.2014
заборгованість позивача перед
відповідачем за кредитним договором №
03-П-12 від 12.04.2012 становила 14 269 188, 83 грн.

28.02.2014 Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 9 "Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації", відповідно до якого на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 28
лютого 2014 року № 107 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до категорії
неплатоспроможних", керуючись п. 2 ч. 5
ст. 12 та ст. 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" розпочато процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з ринку та
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації на період з 03.03.2014 до
02.06.2014.

Постановою Національного банку
України № 339 від 10.06.2014 відкликано
банківську ліцензію Публічного
акціонерного товариство
"Брокбізнесбанк" та розпочато
ліквідацію останнього.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 45
від 11.06.2014 розпочато ліквідацію
Публічного акціонерного товариство
"Брокбізнесбанк" з відшкодуванням з
боку Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб коштів за вкладами з
11.06.2014 р. та призначено уповноважено
особою на ліквідацію провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасово
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
Олександра Вікторовича на період з
11.06.2014 р. до 10.06.2015 р.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, а матеріалами справи
підтверджено, що 11.07.2014 між
Трандафіловим Анатолієм
Савелійовичем, Публічним акціонерним
товариством "Старокраматорський
машинобудівний завод" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
укладено договір № 11-07 про
відступлення права вимоги до
Публічного акціонерного товариство
"Брокбізнесбанк", за умовами якого
позивач набув право вимоги до
Публічного акціонерного товариство
"Брокбізнесбанк" у сумі 14 277 289, 16 грн.,
яке належало Трандафілову А.С. на
підставі договору банківського
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014, укладеного з Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк".

19.06.2014 Транадфілов А.С. звернувся до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариство "Брокбізнесбанк" із заявою
про визнання вимог кредитора за
договором № 127595/14 від 14.01.2014.

Листом від 16.07.2014 позивач повідомив
Публічне акціонерне товариство
"Брокбізнесбанк" про відступлення на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" права вимоги за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014.

Також, 16.07.2014 позивач надіслав на адресу
Публічного акціонерного товариство
"Брокбізнесбанк" повідомлення про
набуття вимог кредитора за договором
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р. в
частині 14 277 289, 16 грн.

Вгаслідок укладення договору № 11-07 про
відступлення права вимоги від 11.07.2014
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" зазначає про
набуття ним прав та обов'язків сторони
(кредитора) за договорами банківського
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 на суму 14 277 289, 16 грн.

16.07.2014 позивач направив на адресу
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" повідомлення за вих. №
698 від 16.07.2014 про припинення кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012, а також
договору, за яким Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
отримало право вимоги до відповідача -
договору банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014, у
зв'язку з поєднанням в особі
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" боржника і
кредитора Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк".

Також у вказаному листі Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
просило відповідача видати довідку про
відсутність заборгованості у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" перед Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк".

19.08.2014 позивач подав заяву до
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про
наявність/відсутність заборгованості
за договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

20.08.2014 Публічне акціонерне товариство
"Брокбізнесбанк" надало позивачу
довідку № 2569д-010-05 про наявність у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" заборгованості
на загальну суму 13 159 443, 01 грн.

Враховуючи наведене, позивач
стверджує, що фактично надання
Публічним акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" довідки про наявність
у позивача заборгованості на загальну
суму 13 159 443, 01 грн. свідчить про відмову
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" визнати кредитний
договір № 03-П-12 від 12.04.2012 припиненими,
що порушує права позивача, у зв'язку з
чим Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" звернулося до
суду з позовною заявою про визнання
припиненим кредитного договору № 03-П-12
від 12.04.2012; визнання відсутнім у
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" права на стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" заборгованості
та штрафних санкцій за кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р. зі
змінами, внесеними на підставі
договорів про внесення змін до
кредитного договору № 01-11/05/12 від 11.05.2012
.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012 .; № 01-30/07/12 від
30.07.2012 ; № 01-01/03/13 від 01.03.2013; № 01-06/03/13 від
06.03.2013; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 з 17.07.2014;
визнання припиненим договору поруки №
47 від 26.02.2014, договору поруки № 48 від
26.02.2014, договору застави № 9 від 06.03.2013;
визнання відсутнім у Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з 17.07.2014 права на
предмет застави за договором застави №
9 від 06.03.2013; визнання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
кредитором Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" в сумі 8 100,
33 грн. (різниця між 14 277 289, 16 грн. та 14 269
188, 83 грн.) та внесення змін до
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" шляхом заміни вимог
Трандафілова Анатолія Савелійовича в
сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод" в
сумі 8 100, 33 грн., обґрунтовуючи заявлені
вимоги посиланням на приписи ст. 606
Цивільного кодексу України та ст. 204
Господарського кодексу України,
відповідно до яких зобов'язання
припиняється у разі поєднання
управненої та зобов'язаної сторін в
одній особі.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

В силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення про позику, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049
Цивільного кодексу України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як встановлено судом та не спростовано
у належний спосіб сторонами у даній
справі, заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
перед відповідачем станом на 16.07.2014 р.
загалом становила 14 269 188, 83 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У відповідності до ч. 1 ст. 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, відповідно до ст. 574 Цивільного
кодексу України, виникає на підставі
договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 575 Цивільного кодексу
України закладом є застава рухомого
майна, що передається у володіння
заставодержателя або за його наказом -
у володіння третій особі.

Статтею 576 Цивільного кодексу України
встановлено, що предметом застави може
бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні
папери, майнові права), що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернене стягнення.

За правилами ст. 577 Цивільного кодексу
України застава рухомого майна може
бути зареєстрована на підставі заяви
заставодержателя або заставодавця з
внесенням запису до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Моментом
реєстрації застави є дата та час
внесення відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного
кодексу України заставодавцем може
бути боржник або третя особа (майновий
поручитель).

Згідно ч. 1 статті 1058 Цивільного кодексу
України, за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу
України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор. Якщо кожна із
сторін у зобов'язанні має одночасно і
права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу
України передбачено, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищенаведені обставини, виходячи із
приписів ст.ст. 510-516 Цивільного кодексу
України, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що на
підставі договору про відступлення
права вимоги № 11-07 від 11.07.2014,
укладеного з Трандафіловим Анатолієм
Савелійовичем, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" набуло прав та
обов'язків сторони (кредитора) за
договором строкового вкладу (депозиту)
№ 127595/14 від 14.01.2014 на суму 14 277 289, 16 грн.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, що вищевказаний договір є
чинним та у судовому порядку не
визнаний недійсним, з чим колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується.

Статтею 1 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено, що його метою є захист
прав і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків. Відносини,
що виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

За приписами п.п. 6, 16 ст. 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" тимчасова адміністрація
- процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом. Ліквідація
банку - процедура припинення банку як
юридичної особи відповідно до
законодавства.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Статтею 606 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється поєднанням боржника і
кредитора в одній особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 204 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі.

При цьому, суд першої інстанції
зазначив, що норми ст. 606 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 204
Господарського кодексу України носять
імперативний характер, а відтак - за
правилами наведених норм зобов'язання
припиняється поєднанням боржника і
кредитора в одній особі, не залежно від
наявності ліквідаційних процедур, а
лише за наявності факту такого
поєднання, з чим колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується.

Водночас, суд першої інстанції
зазначив, що фактично внаслідок
набуття позивачем статусу кредитора
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" за договором
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р., а відтак
- між сторонами виникли договірні
відносини, які містять одні і ті ж
зобов'язання сторін один до одного, а
саме - грошові зобов'язання, з чим суд
апеляційної інстанції також
погоджується.

Таким чином, доводи прокуратури,
відповідача та третьої особи-1 щодо
неможливості припинення зобов'язань
через процедуру ліквідації банку суд
апеляційної інстанції відхиляє, та
погоджується з судом першої інстанції
про те, що припинення зобов'язання є
самостійною правовою підставою та
самостійним інститутом, що визначено в
ст. 606 Цивільного кодексу України та ст.
204 Господарського кодексу України та не
залежить від черговості задоволення
вимог кредиторів, встановленої Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Протилежних положень Закон України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" не містить.

Крім того, Закон України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом, що визначає
процедуру ліквідації банків, хоча і не
передбачає, але й не містить у собі
заборони на припинення зобов'язань у
зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора банку в одній особі на стадії
ліквідації банку.

Аналогічні правові висновки викладено
в постановах Вищого господарського
суду України від 22 лютого 2012 року у
справах № 33/206 та № 33/207, а також в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року у справі №
6-17645св14.

Отже, вищенаведене спростовує
твердження відповідача, третьої особи-1
та прокурора.

При цьому, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з судом першої
інстанції, що спірні взаємовідносини
сторін всупереч посиланням
відповідача не підпадають під
кваліфікацію "зустрічних однорідних
вимог" та не призводять до порушення
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України "Про
банки і банківську діяльність", адже в
даному випадку має місце саме
припинення спірного зобов'язання з
підстав поєднання боржника і кредитора
в одній особі, а не зарахування
зустрічних однорідних вимог, що носить
інший правовий характер.

На підставі вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у зв'язку з поєднання боржника та
кредитора в одній особі, зобов'язання
сторін за кредитним договором № 03-П-12
від 12.04.2012 припинилися в силу приписів
ст. 606 Цивільного кодексу України та ч.
2 ст. 204 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Статтею 55 Конституції України права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Що ж до вимог позивача про визнання
припиненим кредитного договору № 03-П-12
від 12.04.2012, судом першої інстанції
встановлено, що Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" погоджено, що
договір № 03-П-12 від 12.04.2012 діє до
повного виконання позивачем своїх
зобов'язань за ними.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
вищевказаним договором встановлено
умову для припинення правочину, а саме -
повне виконання зобов'язань
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод", з чим суд
апеляційної інстанції погоджується.

Таким чином, оскільки за оцінкою суду
першої інстанції грошові зобов'язання
позивача, які були визначені договором
кредитним договором № 03-П-12 від 12.04.2012
припинилися в силу приписів ст. 606
Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 204
Господарського кодексу України
внаслідок поєднання боржника і
кредитора в одній особі, з чим колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується, приймаючи до уваги
встановлений пунктом 8.1. договору №
03-П-12 від 12.04.2012 терміни, оскільки
вказаний договір є двосторонніми
правочином, який у розумінні ст. 202
Цивільного кодексу України
спрямований на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків, з огляду
на те, що у даному випадку права й
обов'язки сторін за вищевказаним
правочином фактично були реалізовані
та на даний час припинились, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вказаний правочини є припиненим, а
відтак - вимоги позивача в цій частині є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про визнання
припиненими договору поруки № 47 від
26.02.2014, укладеного між Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" та Борт Ольгою
Анатоліївною, договору поруки № 48 від
26.02.2014, укладеного між Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" та Трандафіловою
Ганною Іванівною та договору застави №
9 від 06.03.2013, укладеного між Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" та Борт Ольгою
Анатоліївною, суд апеляційної
інстанції відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 Цивільного
кодексу України право застави
припиняється, зокрема, у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Згідно з ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що
договір поруки № 47 від 26.02.2014, договір
поруки № 48 від 26.02.2014 та договір
застави № 9 від 06.03.2013 за своєю правовою
природою є забезпеченням виконання
основного зобов'язання, що регулюється
главою 49 Цивільного кодексу України та,
відповідно, в силу ст.ст. 559, 593
Цивільного кодексу України
припиняється одночасно з припиненням
основного зобов'язання, з чим колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується.

У відповідності до приписів ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України суд
може захистити цивільне право або
інтерес способом, що встановлений
договором або законом. Права та законні
інтереси захищаються, зокрема, шляхом
визнання наявності або відсутності
прав.

За загальним правилом припинення
зобов'язань тягне наслідком припинення
у зв'язку з цим прав та обов'язків
сторін такого зобов'язання.

При цьому, умовами договору поруки № 47
від 26.02.2014, договору поруки № 48 від
26.02.2014 та договору застави № 9 від 06.03.2013
передбачено їх дію до повного
виконання позивачем зобов'язань за
кредитним договором № 03-П-12 від 12.04.2012.

За таких обстави, з огляду на висновки
суду першої інстанції, з якими
погодився суд апеляційної інстанції ,
щодо припинення зобов'язань позивача
за кредитним договором № 03-П-12 від
12.04.2012 , а також припинення у зв'язку з
цим вказаного договору, колегія суддів
апеляційної інстанції також
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що договори поруки №
47 від 26.02.2014, № 48 від 26.02.2014 та договір
застави № 9 від 06.03.2013, відповідно, також
є припиненими, а відтак - вимоги
позивача в цій частині підлягають
задоволенню також.

Таким чином, з огляду на припинення
зобов'язань сторін за кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012, а також
договором застави № 9 від 06.03.2013, суд
апеляційної інстанції погоджується з
судом першої інстанції про те, що на
даний час у Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" відсутні
права на стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
заборгованості за кредитом та штрафних
санкцій, а також права на предмет
застави - грошові кошти, що перебувають
на депозитному рахунку № 5002 в
Публічному акціонерному товаристві
"Брокбізнесбанк" на підставі договору
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 14695/13 від 06.03.2013 відповідно.

За приписами ст.ст. 2, 45, 49, 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", ст. 76 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" після запровадження у
банку тимчасової адміністрації (з
метою виведення цього банку з ринку) та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
та виходячи з того, що найвищий
пріоритет мають зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Трандафіловим А.С. було реалізоване
право заявлення до уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб кредиторських вимог до
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк".

В тож час, судом першої інстанції
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" набуло права
вимоги до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014
замість Трандафілова А.С.

Пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" перебачено, що
до повноважень уповноваженої особи
Фонду належить складання реєстру
акцептованих вимог кредиторів
(внесення змін до нього) та здійснення
заходів щодо задоволення вимог
кредиторів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
Трандафілов Анатолій Савелійович
відступив Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ясинуватський
машинобудівний завод" право вимоги до
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" за договором
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 та, відповідно, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
набуло статусу кредитора відповідача в
розумінні ст. 512 Цивільного кодексу
України, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення вимоги в
частині визнання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод"
кредитором Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" в сумі 8 100,
33 грн. (різниця між 14 277 289, 16 грн. та 14 269
188, 83 грн.) та внесення змін до реєстру
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" шляхом заміни вимог
Трандафілова Анатолія Савелійовича в
сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ясинуватський машинобудівний завод" 8
100, 33 грн.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи
апелянтів, викладені в апеляційних
скаргах, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
викладених в оскаржуваному рішенні,
господарський суд першої інстанції під
час вирішення спору вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
місцевого господарського суду
підлягає залишенню без змін, а
апеляційні скарги Прокуратури міста
Києва та Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 у справі № 910/18154/14 - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури міста
Києва на рішення Господарського суду
міста Києва від 27.10.2014 у справі №
910/18154/14 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.10.2014 у справі № 910/18154/14 - залишити без
задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 у справі № 910/18154/14-
залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/18154/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін