ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
Справа № 909/803/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

Розглянувши апеляційну скаргу від
13.10.14 за № 223 Приватного підприємства
«Лардо Трейд», м. Луцьк

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 30.09.14р.

у справі № 909/803/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паритет-Тойс», м.
Київ

до відповідача Приватного
підприємства «Лардо Трейд», м. Луцьк

про стягнення 580 662 грн.04 коп. боргу

за участю представників:

від позивача: Дорфман І.О. - представник;

від відповідача: не з'явився.

Автоматизованою системою
документообігу суду, справу № 909/803/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.10.14 у склад колегії для розгляду
справи № 909/803/14 Господарського суду
Івано-Франківської області введено
суддів - Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 30.09.14 у
справі № 909/803/14 (суддя
Неверовська Л.М.) позов задоволено (з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог); стягнуто з Приватного
підприємства «Лардо Трейд» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паритет-Тойс» - 580662
грн.,04 коп. боргу, 11 613 грн. 24
коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області та прийняти
нове рішення, яким у позові відмовити.

Скаржник зазначає про те, що судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення не було
враховано ту обставину, що оскільки в
договорі постави № PS-02-530 від 22.06.12 не
визначено окремо порядку та місця
повернення товару, належним місцем
повернення нереалізованого товару
скаржник вважає склад покупця (позивач
у справі), куди і було ним направлено
перевізника для повернення
нереалізованого товару. Проте, як
зазначає скаржник, позивач навмисно
відмовився забрати цей товар у строки,
визначені договором, а тому
позбавлений права вимагати у
відповідача оплати за поставлений
товар.

Позивачем подано суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому зазначено
про законність та обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду,
а тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач участі свого
уповноваженого представника у
судовому засіданні не забезпечив,
причини неявки суду не повідомив. У
зв'язку з цим судова колегія зазначає,
що ст. 22 ГПК України зобов'язує
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для реалізації якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, а також те, що
розгляд справи за клопотанням
відповідача вже відкладався, наявних у
справі матеріалів достатньо для
правильного вирішення даного спору
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності вказаного представника.

У судовому засіданні представник
позивача навів свої доводи та
міркування з приводу поданої
апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 17.12.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 30.09.14 у
справі № 909/803/14- відсутні, з огляду на
наступне:

Зазначена справа розглядалася
Господарським судом
Івано-Франківської області в порядку
вимог норми ч. 3 ст. 17 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.12
між ПП «Лардо Трейд» (покупець) та ТОВ
«Паритет-Тойс» (постачальник) було
укладено договір поставки № PS-02-530 (з
погодженим протоколом розбіжностей
від 22.06.12), додаткову угоду № 1 від 22.10.13
до договору.

Згідно з п. 1.1. договору постачальник
зобов'язувався передавати у власність
покупця товар партіями згідно
накладних у відповідності до замовлень
покупця, а покупець зобов'язується
приймати та проводити оплату за товар
на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору ціна
договору є сумою, що визначається,
виходячи із загальної вартості
поставленого згідно умов договору
товару, зазначеного у видаткових
накладних на товар, які мають силу
специфікацій.

Зобов'язання по поставці товару
виникають на підставі погодженого
сторонами замовлення покупця (п. 2.1.
договору).

Відповідно до п. 4.7. договору перехід
права власності на товар та ризику
випадкової загибелі чи пошкодження
відбувається в момент підписання
уповноваженими представниками сторін
накладної. Факт підписання накладної
засвідчує повне виконання
позивачем своїх зобов'язань перед
відповідачем, зокрема щодо
відповідності поставки товару за
асортиментом, кількістю і якістю (крім
прихованих недоліків) замовленню
відповідача, наявності на товар всіх
необхідних супровідних документів
(сертифікатів якості, сертифікатів
відповідності).

Згідно п. 6.1. додаткової угоди до
договору оплата за товар здійснюються
в міру його реалізації покупцем
кінцевим споживачам протягом 14
календарних днів з моменту надання
покупцем постачальнику звіту про
реалізований товар за який
здійснюється оплата, шляхом
безготівкового перерахунку на
банківський рахунок постачальника.

На виконання умов договору поставки
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято обумовлений договором товар
на загальну суму 1 149 791 грн. 56 коп., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями видаткових накладних, які
підписані представниками сторін та
скріплені печатками відповідних
підприємств (а.с. 35-131, Т. І). Факт
поставки відповідачем ні в суді першої,
ні в суді апеляційної інстанції
відповідачем не заперечується.

Пунктом 9.2.3 договору поставки,
передбачено, що відповідач
зобов'язаний надати позивачу звіт про
реалізований товар кожного 1-го та 15-го
числа кожного місяця, а якщо на ці числа
припадає вихідний або неробочий день
відповідно до чинного законодавства
України - у перший офіційно робочий
день після настання зазначених вище
дат.

У подальшому відповідачем станом на
30.06.14 проведено часткові оплати на суму
108 700 грн. та здійснено повернення
товару на суму 441121,02 грн. Сума боргу на
зазначену дату становила 599 763,19 грн., що
підтверджується актом звірки (Т. І, а.с.
184).

Згідно заяви позивача від 06.08.14 про
«уточнення до позовної заяви про
зменшення позовних вимог" (Т. І, а.с. 179-180)
позивачем було зменшено позовні вимоги
до 580 662,04 грн. у зв'язку з частковими
оплатами відповідачем 14 200 грн. та
прийняттям поверненого товару по
накладних від 09.07.14 за №№ ВП-000000984, -985,
-995,-996.

Таким чином, сума не оплаченого
відповідачем товару за станом на день
розгляду справи в суді першої
інстанції становить 580 662 грн. 04 коп.

У відповідності до п. 11.3 договору
поставки сторони можуть розірвати
договір достроково у будь-який
момент, повідомивши іншу сторону про
свій намір не пізніше ніж за 30 днів
до передбачуваного розірвання.
Повідомлення про розірвання має бути
надіслане рекомендованим листом з
повідомленням про отримання. У випадку
такого розірвання сторони
зобов'язуються протягом зазначених 30
днів здійснити перевірку
взаєморозрахунків і розрахуватись за
поставлений та реалізований товар у
повному обсязі та здійснити повернення
нереалізованого товару на умовах
передбачених договором. Передбачений у
даному пункті порядок не вимагає від
сторін укладення двосторонньої угоди
про дострокове припинення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.14
позивач надіслав відповідачеві
повідомлення про розірвання договору
№ РS-02-530 від 22.06.12 (вих. № 79 від 28.01.14) із
посиланням на умови п. 11.3. договору,
згідно яких сторони зобов'язуються
протягом 30 днів провести звірку
взаєморозрахунків, розрахуватися за
поставлений та реалізований товар у
повному обсязі, здійснити повернення
нереалізованого товару на умовах
передбачених цим договором (а.с. 150-151, Т.
І).

У відповідь на повідомлення позивача
про розірвання договору, відповідачем
було надіслано лист за вих. № 48 від
27.02.14, в якому він зазначає, що
заперечень щодо розірвання договору та
проведення всіх розрахунків не має, та
зобов'язується повернути
нереалізований товар та розрахуватися
за реалізований товар до 13.03.14 (включно)
(а.с. 154, Т. І).

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем у зазначений строк
зобов'язання щодо здійснення перевірки
взаєморозрахунків та проведення
розрахунків за поставлений та
реалізований товар, повернення
нереалізованого товару протягом 30 днів
згідно умов договору, не виконано.

З урахуванням надіслання позивачем
повідомлення про розірвання договору
28.01.14, у відповідності до п. 11.3. договору,
договір вважається розірваним 27.02.14.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України
в разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з п. 12.4. договору у випадку
прострочення відповідачем оплати за
реалізований товар та/або надання
звіту про реалізований товар більше,
ніж на 14 календарних днів позивач має
право вимагати повернення
відповідачем нереалізованого товару, а
відповідач зобов'язаний виконати таку
вимогу протягом 30 робочих днів з
моменту її отримання. При цьому, якість
товару, що підлягає поверненню має бути
такою самою, що і на момент його
поставки відповідачу, товар повинен
бути упакований відповідно до вимог
виробника і чинного законодавства
України, на товарі, тарі тощо повинні
бути відсутні та будь-який чином до них
не прикріплені ярлики, бірки, позначки,
цінники, штрих-коди, наклейки, технічні
пристрої для запобігання крадіжкам
тощо, яких не було на момент постачання
товару. Позивач залишає за собою право
не приймати товар, який не відповідає
вимогам, встановленим у цьому пункті і
вимагати відшкодування вартості
такого товару. Відповідач повинен
відшкодувати вартість неякісного
повернутого товару протягом 5
банківський днів з моменту отримання
відповідної вимоги від позивача.

Відповідно до умов п. 12.4 договору,
повернення позивачеві нереалізованого
товару відповідачем мало бути
здійснено у строк до 27.02.14 (30 робочих
днів з моменту отримання вимоги
позивача від 28.01.14).

Згідно з п. 12.5. договору у випадку не
повернення відповідачем товару на
вимогу позивача, в строки та на умовах
відповідно до п. 12.4. договору, весь
такий товар вважається реалізованим,
не підлягає поверненню позивачу та
повинен бути повністю оплачений
протягом 45 календарних днів з дати
отримання вимоги позивача про
повернення нереалізованого товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
після розірвання договору поставки
позивач в період з травня по липень 2014
року добровільно прийняв від
відповідача частину нереалізованого
товару, що підтверджується наявними в
матеріалах справи накладними на
повернення товару, що однак не є зміною
вищезгаданих умов договору поставки.

Проте, відповідач в порушення умов
договору (п.п. 11.3., 12.4., 12.5) повернення
позивачу решти нереалізованого товару
на суму 580 662,04 грн. не здійснив, оплату
вартості цього товару не провів.
Доказів протилежного відповідач суду
не подав.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи акту звірки розрахунків борг
відповідача перед позивачем за
поставлений товар за станом на 29.09.14
становить 580 662,04 грн. Даний акт
підписаний та скріплений печатками
представників сторін (а.с. 86, Т. ІІ).

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, отримавши товар за умовами
договору поставки не здійснив оплату
його вартості та не повернув
нереалізований товар на суму - 580 662,04
грн. у строки, передбачені умовами
договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 4.7. договору,
укладеного між сторонами, перехід
права власності на товар та ризику
випадкової загибелі чи пошкодження
відбувається в момент підписання
уповноваженими представниками сторін
накладної.

Таким чином, отримавши від
постачальника товар, відповідач набув
обов'язку щодо оплати його вартості.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позову та
стягнення з ПП «Лардо Трейд» на користь
ТОВ «Паритет-Тойс» 580 662,04 грн. боргу є
підставним, обґрунтованим та таким, що
відповідає матеріалам справи.

Доводи позивача під час розгляду
справи в суді першої інстанції та
твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що повернення
нереалізованого товару на суму 580 662,04
грн. відбулося з вини позивача,
оскільки останній відмовився від
отримання товару, не можуть слугувати
підставою для відмови в позові, з
огляду на наступне:

Як встановлено місцевим господарським
судом, укладений між сторонами договір
поставки № PS-02-530 від 22.06.12, був
розірваний за згодою сторін з 27.02.14.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України
у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Відповідач листом за вих. № 48 від 27.02.14
не заперечив про розірвання договору
поставки та зазначив про своє
зобов'язання щодо повернення позивачу
нереалізованого товару та оплати
вартості реалізованого товару до 13.03.14.

Проте, відповідач в порушення строків,
передбачених п.п. 11.3., 12.4. договору, не
здійснив повернення позивачу
нереалізованого товару на визнану ним
суму в розмірі 580 662,04 грн., та не провів
оплати вартості цього товару до
моменту розірвання договору поставки -
до 27.02.14. Повернення товару після 27.02.14
договором не передбачено, а відповідно
обов'язок у позивача (постачальника)
про його безумовне прийняття -
відсутній.

Стосовно посилання скаржника на акт
від 27.02.14 про відмову від прийняття
поверненого товару по накладній №
ВП-00000710 на суму 50756,77 грн. (Т.І., а.с.
228-230,233), то такий лише може
стверджувати, що товар не був прийнятий
позивачем і залишився у його власності,
а тому має бути оплачений. Договором
поставки не було встановлено обов'язку
зарахування поверненого і не
прийнятого позивачем товару від
відповідача на дату розірвання
договору. Поданий відповідачем «Акт у
відмові забрати повністю
нереалізований товар» не містить даних
про повернення визначеного за
кількістю, асортиментом та ціною
товару, а тому не є належним доказом у
справі (Т. І, а.с. 237).

Разом з цим, Львівський апеляційний
господарський суд встановив, що
позивачем після 27.02.14 була прийнята
частина нереалізованого товару, який
дійсно повертався і не був пошкоджений,
що було доброю волею позивача після
припинення договірних відносин.

Після припинення між сторонами
договірних відносин, позивач як
покупець має право вимагати від
продавця оплати вартості, отриманого
ним товару за умовами укладеного
договору поставки.

Враховуючи положення норм ст.ст. 32, 33, 34
ГПК України, скаржник не подав у
встановленому законом порядку
належних та допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, апеляційний господарський
суд не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покласти на скаржника в порядку
ст.ст. 49, 105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 30.09.14 у
справі № 909/803/14 залишити
без змін, а апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Лардо Трейд»,
м. Луцьк залишити без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення суду
в апеляційному порядку покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.12.14.

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Орищин Г.В.