ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014
Справа № 917/2183/14

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Колос 14", вул.
Завгороднього, 2, с. Лубенці, Кам'янський
район, Черкаська область, 20920

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яромир-Агро", вул.
Київська, буд.4, корпус В, с. Вікторія,
Пирятинський район, Полтавська
область, 37044

про стягнення 78 423,66 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Кубрак О.О., довіреність
від 07.11.2014 року;

Від відповідача: Ринденко О.А.,
довіреність від 11.10.2014 року № 11
(присутній в засіданні 25.11.2014 року);

Базильчук Л.П. - директор (присутній в
засіданні 25.11.2014 року).

Рішення приймається після перерви,
оголошеної в судовому засіданні 25.11.2014
року.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
коштів в сумі 78 522,56 грн. за договором
про надання послуг №27/02/14 від 27.02.2014
року, з яких 61 169,00 грн. - основна
заборгованість; 7625,26 грн. - пеня; 1136,24
грн. - 3% річних; 8591,34 грн. - інфляційні.

Позивач заявою від 19.11.2014 року зменшив
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних та збільшив в частині
стягнення 3% річних. Таким чином,
позивач просить стягнути з
відповідача: 61 169,00 грн. - основна
заборгованість; 7625,26 грн. - пеня; 1176,46
грн. - 3% річних; 8452,22 грн. - інфляційні.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог.

Оскільки такі дії позивача не
суперечать законодавству, не порушують
права і охоронювані законом інтереси
будь-яких осіб, заява від 19.11.2014 року
приймається господарським судом до
розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Таким чином, ціна
позову, яку згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК вказує позивач складає
78423,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати виконаних
послуг по сушці кукурудзи, у зв'язку з
чим позивач вказує на існування
заборгованості та підстави
нарахування і стягнення річних,
інфляційних витрат, пені.

Відповідач після перерви в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
наявною у справі розпискою від 25.11.2014
року, витребуваних ухвалою від 24.10.2014
року доказів не надав. Позовні вимоги
відповідач не визнає та вважає їх
недоведеними. У відзиві на позов від
25.11.2014 року, зокрема, посилається, що
26.09.2014 року ст. слідчим Лубенської
міжрайонної прокуратури проведено
обшук в адміністративній будівлі ТОВ
"Яромир-Агро", в ході якого вилучено всю
бухгалтерську документацію
відповідача, печатку, всю оргтехніку, в
зв'язку з чим на даний час у ТОВ
"Яромир-Агро" відсутні будь-які
відомості про надання послуг
відповідачу з боку ТОВ
"Колос-Агро-Транс"

Оскільки відповідач належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання,
необхідних для вирішення спору доказів
наявних в матеріалах справи достатньо,
а його неявка не перешкоджає розгляду
спору по суті, суд визнав за можливе
відповідно до ст. 75 ГПК України
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив.

Між сторонами був укладений Договір №
27/02/14 від 27.02.2014 року про надання послуг
(далі - Договір), за умовами якого
замовник (відповідач) доручає, а
виконавець (позивач) зобов'язується на
власний ризик виконати у відповідності
до умов даного Договору послуги по
сушці кукурудзи, а замовник
зобов'язується прийняти цю роботу та
оплатити її.

Сторонами узгоджено, що розрахунки за
виконаний об'єм робіт проводиться
замовником на підставі підписаного
акту по відшкодуванню витрат та
виставленого рахунку-фактури, в іншому
випадку замовник зобов'язується
оплатити пеню за кожен день
прострочення платежу у розмірі
подвійної ставки НБУ від загальної
суми вартості наданих послуг (п. 3
Договору).

Згідно акту № ОУ-0000284 від 03.03.2014 року
(копія в матеріалах справи) позивач
надав передбачені умовами Договору
послуги по прийманню, сушці та
відвантаженню кукурудзи на загальну
суму 61169,72 грн.

03.03.2014 року позивачем було виставлено
відповідачу рахунок на оплату № СФ-0000054
на загальну суму 61169,71 грн. (копія в
матеріалах справи).

24.03.2014 року позивачем направлена
претензія, яка, згідно відмітки на
повідомленні про вручення поштового
відправлення, отримана відповідачем
28.03.2014 року. 09.10.2014 року відповідачу було
повторно надіслано претензію та
рахунок на оплату наданих послуг, що
підтверджується квитанцією "Укрпошти"
та описом вкладення у цінний лист від
09.10.2014 року.

Позивач посилається на те, що надані
ним послуги відповідач після отримання
претензій не оплатив, не були вони
оплачені і станом на момент розгляд
справи в суді.

Суд приймає до уваги, що предметом
зазначеного Договору є надання послуг,
за які відповідач повинен здійснити
оплату і саме оплата отриманих послуг
формує зміст прав і обов'язків
відповідача. Документом, який
підтверджує прийняття наданих послуг,
тобто виконання позивачем своїх
обов'язків, є акт відшкодування витрат
по сушці. Підписання акту
представником замовника є
підтвердженням відсутності претензій
до виконавця з його боку. Акт підписано
представниками сторін договору та
засвідчено печатками, будь-яких
претензій щодо виконаних робіт
замовник (відповідач) до виконавця
(позивача) не заявляв.

Укладений сторонами Договір №27/02/14 від
27.02.2014 року не визначає конкретного
строку оплати (оплата "на підставі
підписаного акту по відшкодуванню
витрат та виставленого
рахунку-фактури" - вказує на наявність
підстави для оплати, а не строк її
здійснення).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, відповідач
повинен виконати обов'язок щодо оплати
отриманого товару у семиденний строк
від дня пред'явлення вимоги.

Згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення, претензію про
сплату 61 169,72 грн. боргу відповідач
отримав 28.03.2014 року, а значить повинен
був розрахуватись за отримані послуги
до 04.04.2014 року включно, а з 05.04.2014 року
боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання.
Станом на момент розгляду справи в суді
борг відповідачем погашений не був.

При розгляді спору по суті суд приймає
до уваги наступне.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Виходячи з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за Договором, а саме
не сплатив у повному обсязі вартість
наданих послуг, тому позовні вимоги про
стягнення 61169,72 грн. основного боргу
підлягають задоволенню повністю.

Доводи відповідача, якими він ставить
під сумнів надання позивачем
передбачених Договором послуг з огляду
на відсутність у ТОВ "Яромир-Агро"
відповідних документальних відомостей
внаслідок вилучення всієї
документації товариства слідчими
органами, суд відхиляє в зв'язку з
необґрунтованістю. Твердження
відповідача спростовуються наданими
позивачем та залученими до матеріалів
справи доказами, які підтверджують, що
ТОВ "Колос 14" фактично здійснювало
послуги зазначені в Договорі № 27/02/14
від 27.02.2014 року за допомогою залучення
третьої особи - ТОВ "Компанія
"Тіса-агро", а саме: договір зберігання
№ 1 від 27.02.2014 року, розпорядження на
очистку, сушку зерна, акт очистки, сушки
зерна, акти здачі-прийому робіт № 21 та
№1 від 11.03.2014 року, рахунок-фактура,
платіжне доручення № 20 від 03.03.2014 року,
квитанція до прибуткового ордеру № 6
від 03.03.3014 року, податкові документи.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора сплатити грошову суму з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 1176,46
грн. - 3 % річних в період з 05.04.2014 року по
25.11.2014 року, а також просить стягнути з
відповідача 8452,22 грн. інфляційних
витрат за період з квітня 2014 року по
листопад 2014 року. Приймаючи до уваги,
що судом встановлено прострочення
відповідачем грошового зобов'язання
починаючи з 05.04.2014 року, вимоги про
стягнення 3% річних, інфляційних витрат
задовольняються судом в межах
заявленої суми, оскільки період їх
нарахування та розмір є обґрунтованим.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст.
231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 3 Договору сторони передбачили,
що при недотриманні термінів оплати
замовник зобов'язується оплатити пеню
за кожен день прострочення платежу у
розмірі подвійної ставки НБУ від
загальної суми вартості наданих
послуг.

Позивачем заявлено до стягнення 7625,26
грн. пені за період з 05.04.2014 року по
04.10.2014 року.

Господарський суд виходить з того, що
позивачем нарахована пеня в розмірі,
який не відповідає положенню статті 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", і в зв'язку з цим з
відповідача пеня підлягає стягненню
частково - в розмірі 6530,92 грн. - в межах
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення. В частині
вимог про стягнення 1094,34 грн. пені у
позові відмовляється.

Перевірка правильності розрахунку 3%
річних, інфляційних витрат, пені
проводився за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій інформаційної системи "Ліга.
Закон".

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги та свідчили про
відсутність у нього обов'язку сплатити
заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, враховуючи, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, надавши
послуги, тоді як відповідач коштів за
отримані послуги не сплатив, суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог частково, з покладенням
судового збору на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в порядку ч. 5 ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч.5) 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Яромир-Агро", вул. Київська, буд. 4,
корпус В, с. Вікторія, Пирятинський
район, Полтавська область, 37044, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Колос 14",
вул. Завгороднього, 2, с. Лубенці,
Кам'янський район, Черкаська область,
20920 код 36027856 - 61169 грн. 72 коп. основного
боргу; 1176 грн. 46 коп. - 3% річних; 8452 грн. 22
коп. інфляційних збитків; 6530 грн. 92 коп. -
пені; 1801 грн. 51 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 1094,34 грн. пені у
позові відмовити в зв'язку з
необґрунтованістю.

4. Видати наказ з набранням цим
рішенням законної сили.

Суддя
І.І. Пушко