ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.
Справа № 914/2184/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Дубник
О.П.

суддів
Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства

«Галичина» м. Радехів Львівської
області

на рішення
господарського суду Львівської
області

від 03.09.2014р.

у справі №
914/2184/14

за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
м.Луцьк

до відповідача
приватного акціонерного товариства

«Галичина» м.Радехів Львівської
області

про
стягнення 197 376,95 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 03.10.2014р. (суддя
М.Р.Король) позов задоволено повністю.
Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Галичина» на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 181
345,35 грн. основного боргу, 12 992,00 грн.
інфляційних втрат, 3 039,60 грн. - 3% річних, 3
947,54 грн. судового збору та 3500,00 грн.
витрат на отримання правової допомоги.

Відповідачем подано апеляційну скаргу
на зазначене рішення суду, в якій
просить стягнути з відповідача 111 572,54
грн. основного боргу, 7 993,56 грн.
інфляційних втрат та 1 870,75 грн. 3% річних,
2 428,74 грн. судового збору та 2 545,46 грн.
витрат на отримання правової допомоги,
в решті рішення змінити - відмовити у
задоволенні решти позовних вимог. В
своїй апеляційній скарзі посилається
загалом на те, що у деяких накладних
пройшов строк дійсності доручень, а
саме: у накладній №454 від 04.11.2011 р. -
закінчився 3 листопада, оскільки видана
до 4 листопада; у накладній №1 від 03.01.2013
р. - закінчився 2 січня, оскільки видана
до 3 січня; у накладній №1 від 13.01.2012 р. -
закінчився 12 січня, оскільки видана до
13 січня. Крім цього, апелянт зазначає,
що доручення № ГАЛД0001005 від 19.06.2013 р.,
яке вказане у накладних №246 від 19.06.2013 р.
та №247 від 19.06.2013 р., є відсутнім у
матеріалах справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить рішення
місцевого суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Свої заперечення позивач обґрунтовує
тим, що згідно ст.251 ЦК України, строки
та терміни можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду. Відтак,
згідно довіреностей, вказаних
апелянтом у апеляційній скарзі, такі
були дійсними на момент вчинення
господарських операцій, а саме:
накладна №454 від 04.11.2011 р. - до 4
листопада; накладна №1 від 03.01.2013 р. - до 3
січня; накладна №1 від 13.01.2012 р. - до 13
січня відповідно. Позивач також
зазначає, що твердження скаржника про
те, що господарські операції по
накладних №246 від 19.06.2013 р. та №247 від
19.06.2013 р. не відбулися, оскільки
доручення, яке у них вказане, № ГАЛД0001005
від 19.06.2013 р. відсутнє, не відповідає
дійсності. Копію вказаного доручення
долучено позивачем до матеріалів
справи.

Крім цього, у відзиві позивач просить
стягнути з відповідача витрати на
правову допомогу, на підтвердження
чого, подає належним чином засвідчену
копію акту виконаних робіт по договору
про надання правової допомоги від
13.11.2014 р. та платіжне доручення про
оплату адвокатських послуг в розмірі
3000,00 грн. № 1950.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце судового
засідання, про причини неявки суд не
повідомили. А тому, суд вважає за
можливе розглянути справи без їх
участі за наявними в справі
документами, враховуючи положення ст.75
ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, 04.01.2011 р. між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та
ЗАТ «Галичина» (згідно рішення
загальних зборів акціонерів від 29.08.2011
р. перейменоване на приватне
акціонерне товариство «Галичина»)
укладено договір купівлі-продажу № 9. В
подальшому 01.11.2012р. вказаний договір
було пролонговано шляхом укладення
договору купівлі-продажу №9 між
позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.3, 4.1, 5.1
вказаних договорів, позивач (продавець
згідно договору) на постійній основі
зобов'язується передавати у власність
відповідача (покупця згідно договору)
товар, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати його в порядку
та на умовах, визначених даним
договором.

Загальна кількість товару, що
продається протягом строку дії даного
договору, асортимент, сума
визначаються на підставі накладних.

Моментом переходу права власності на
товар від продавця до покупця є
підписання сторонами накладної.

Ціна на товар визначається та
зазначається у накладних продавця, що
підписуються сторонами.

Порядок проведення розрахунків за
поставлений товар визначається за
домовленістю сторін і здійснюється на
умовах відтермінування платежу за
поставлений товар протягом 15
календарних днів шляхом переказу
коштів на поточний рахунок продавця.
Моментом оплати являється фактичне
надходження грошових коштів на
поточний рахунок продавця.

На виконання умов договорів позивач
поставляв відповідачу товару за період
з 04.01.2011 р. по 24.10.2013 р., що підтверджено
копіями накладних, долученими до
матеріалів справи. Загальна вартість
отриманого відповідачем товару
становить

786 312,35грн.

Відповідачем здійснено оплату на суму
604 967,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача
направлено претензію вих.№26 від 28.11.2013
р. про оплату отриманого товару на суму
147 991,77 грн. та 39 319,98 грн. Однак, вказана
претензія залишена відповідачем без
задоволення, що і стало підставою
звернення з позовом до суду.

Станом на дату розгляду спору
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 181 345,35 грн. Докази
оплати даної суми в матеріалах справи
відсутні.

При прийнятті постанови судова колегія
виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, про
стягнення з відповідача 181 345,35 грн.
основного боргу.

Щодо нарахування 12 992,00 грн. інфляційних
втрат та 3039,60 грн. 3% річних, судова
колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Місцевим господарським судом
встановлено факт прострочення
виконання договірного зобов'язання
відповідачем та не заперечується ним.

Суд апеляційної інстанції здійснивши
перерахунок інфляційних втрат (за
період з листопада 2013 року по квітень
2014 року) та 3 % річних (за період з 08.11.2013
р. по 01.06.2014 р.) , погоджується з позицією
з позицією місцевого господарського
суду про стягнення з відповідача 12 992,00
грн. інфляційних втрат та 3039,60 грн. 3%
річних.

Суд апеляційної інстанції також
зазначає таке.

Відповідно до приписів ст.44 ГПК
України, судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст.48 ГПК України, витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру і
адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.ст. 1, 26 вказаного
Закону, адвокат - це фізична особа, яка
здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється
на підставі договору про надання
правової допомоги. Документами, що
посвідчують повноваження адвоката на
надання правової допомоги, можуть бути:
договір про надання правової допомоги;
довіреність; ордер; доручення органу
(установи), уповноваженого законом на
надання безоплатної правової допомоги.

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом за наявності
документального підтвердження витрат,
як-то угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, необхідно
зазначити, що в матеріалах справи є
наявний договір про надання правової
допомоги від 25.11.2013 р., укладений між
ОСОБА_4, який діє на підставі свідоцтва
про право заняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_2 від 26.05.2009 р. та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2;
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № НОМЕР_3 від
25.06.2009 р. на ім'я ОСОБА_4 та орден серії
НОМЕР_4 про надання правової допомоги
від 23.07.2014 р. Крім цього, в матеріалах
справи наявні також платіжне доручення
про оплату адвокатських послуг в
розмірі 3500,00 грн. № 1857 та акт виконаних
робіт від 29.05.2014 р., які є первинними
документами в розумінні ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
підтверджують надання правової
допомоги та отримання адвокатом коштів
за надання правової допомоги.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції правомірно стягнуто з
відповідача 3500,00 грн. витрат на
отримання правової допомоги.

Окрім цього, з огляду на вищевикладене
та враховуючи подані позивачем
платіжне доручення про оплату
адвокатських послуг в розмірі 3000,00 грн.
№ 1950 та акт виконаних робіт від 13.11.2014
р., колегія суддів задовольняє
клопотання позивача про стягнення з
відповідача понесених судових витрат
на послуги адвоката у розмірі 3000грн. за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 03.09.2014 р. у
справі

№ 914/2184/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Галичина»
(80200 м.Радехів Львівської області,
вул.Б.Хмельницького 120, ідент. код 25553579)
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (43000 АДРЕСА_1 ідент. код НОМЕР_1) 3
000 грн. судових витрат на правову
допомогу адвоката за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції.

Господарському суду видати наказ
на виконання даної постанови.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 12.12.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.