ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

05.12.2014
Справа № 4/45

Розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Бедевля Тячівського району

до відповідача фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, с. Бедевля
Тячівського району

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився;

Суть спору: про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
укладеного між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 та Бедевлянською
сільською радою та зареєстрованого у
Тячівському відділі ЗРФ ДП „Центр ДЗК"
20.06.2007р. за № - 001

Позивач звернувся позовом до суду про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, оскільки до об"єкту
оренди по вказаному договору входить
земельна ділянка площею 0,01 га, на якій
розміщений належний йому павільйон.
Мотивує свою позицію положеннями ст. 120
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на березень 2007 року), відповідно
до яких при переході права на споруду
до її набувача переходить право на
земельну ділянку, на якій вона
розміщена, без зміни її цільового
призначення, оскільки 06.03.2007р.
Тячівським районним судом прийнято
рішення по справі №2-476/07 про визнання
за ним права власності на павільйон, а
тому, вважає, що до нього перейшло і
право на земельну ділянку, на якій
вказаний павільйон розташований. Окрім
цього, вважає, що відповідачем при
укладенні спірного договору порушено
також і норми ст. 209 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 290 Господарського
кодексу України, оскільки останній не
завірений нотаріально. Вказує на те, що
в тексті договору відсутній Орендар,
оскільки у відповідній графі вказано
„Рішення 6 сесії 5 скликання
Бедевлянської сільської ради №131 від
10.04.2007р. в особі сільського голови І.М.
Рішко" , а сам договір не містить дати
його укладення.

Відповідач вважає позовні вимоги
безпідставними, недоведеними та
необґрунтованими. У письмовому
відзиві пояснив, що на наданій йому в
оренду земельній ділянці площею 0,1763 га,
розташованій по вул. Вайнагія, 27а у с.
Бедевля, знаходиться будівля
торгівельно-розважального комплексу з
житловою квартирою, яка належить йому
на праві приватної власності на
підставі Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 17.02.2010р., тому
вважає, що земельна ділянка перебуває в
його користуванні правомірно.

Вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди посвідчується нотаріально лише
за бажанням сторони, чого в даному
випадку не виявлено жодною з сторін.
Посилання ж на ст. 290 Господарського
кодексу України є безпідставним,
оскільки Законом України від 11.06.2009р.
№1509-VI вказану статтю виключено.
Стосовно недоліків оформлення
спірного договору, то їх вважає такими,
що не повинні братися до уваги,
оскільки, по-перше, договір оформлений
відповідно до форми типового договору
оренди, визначеної постановою Кабінету
Міністрів України №220 від 03.03.2004р. "Про
затвердження типового договору оренди
землі", по-друге, у договорі наявні всі
істотні умови, передбачені статтею 15
Закону України "Про оренду землі",
по-третє, відповідно до ст. 20 згаданого
Закону проведена його державна
реєстрація, а тому згідно з ст. 18 Закону
України "Про оренду землі" він набрав
чинності.

Зазначив також, що твердження позивача
стосовно належної йому власності
(павільйону) на земельній ділянці,
переданій в оренду по спірному
договору, є безпідставним, оскільки
постанову Тячівського районного суду у
цивільній справі №2-476/07, на яку позивач
посилається як на підставу виникнення
у нього права власності на павільйон,
скасовано ухвалою Тячівського
районного суду від 21.10.2008р., а подану
згодом позовну заяву про визнання
права власності на павільйон позивачу -
ОСОБА_1, залишено без розгляду ухвалою
того ж суду від 17.02.2009р. Рішення
Бедевлянської сільської ради від
15.08.1992р. про виділення земельної
ділянки площею 0,01га для встановлення
павільйону МП "Сезам" є підробленим, що
встановлено постановою Тячівського
районного суду від 03.02.2010р., яка набула
законної сили.

Оскільки позивачем не доведено та не
підтверджено набуття ним у
встановленому законодавством порядку
права власності чи користування на
земельну ділянку площею 0,01га чи
яке-небудь нерухоме майно, розташоване
на вказаній земельній ділянці, а тому
укладенням (існуванням) спірного
договору жодні майнові чи інші права не
порушуються.

Провадження у справі зупинялося за
клопотанням позивача до набрання
законної сили судовим рішенням по
справі за адміністративним позовом ФОП
ОСОБА_1 до Бедевлянської сільської
ради, третя особа ФОП ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій, визнання
нечинним та скасування рішення
Бедевлянської сільської ради від 10.04.2007
року №131 „Про затвердження проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на умовах оренди для
комерційного використання", відповідно
до якого було укладено договір оренди
земельної ділянки, що оспорюється в
даній господарській справі.

На письмові запити суду відповідачем
надіслано копію такого судового
рішення з клопотанням про поновлення
провадження у справі, яке ухвалою суду
задоволено на підставі ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України.

На день призначення слухання (05.12.14)
позивачем не подано суду письмових
пояснень з приводу предмету спору; від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи на інший
термін в межах строків, передбачених
ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки на засідання
, призначене на 05.12.14 з"явитись не може з
поважних причин (через хворобу).

У зв"язку з відсутністю правової
можливості відкладення розгляду
справи на інший термін (закінчення
передбаченого ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строку)
клопотання відповідача судом
відхилено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням 11 сесії Бедевлянської
сільської ради від 15.08.1992 року надано
земельну ділянку по вул. Гагаріна МП
"Сезам" в розмірі 0,01 га для встановлення
літнього павільйону.

На вказаній земельній ділянці МП
"Сезам" розміщено літній павільйон, що
стверджується будівельним паспортом №
28 на забудову земельної ділянки
індивідуального забудовника.

Рішенням 6 сесії 5 скликання № 131 від
10.04.2007 року Бедевлянської сільської
ради затверджено проект із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки на
умовах оренди ПП ОСОБА_2 для
комерційного використання та надано в
оренду земельну ділянку площею 0,1763 га
ПП ОСОБА_2 на 49 років в с. Бедевля, по вул.
Вайнагія, 27.

На виконання вказаного рішення між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та
Бедевлянською сільською радою
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 0,1763га строком на 49
років, який зареєстрований у
Тячівському відділі ЗРФ ДП „Центр ДЗК"
20.06.2007р. за № - 001.

Посилаючись на порушення своїх прав, як
власника майна, розміщеного на об"єкті
оренди - земельній ділянці, наданій в
оренду відповідачу згідно з
оспорюваним договором, а також з
підстав невідповідності вимогам
Закону щодо його оформлення, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом про визнання його
недійсним.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
зібрані у ній докази, суд прийшов до
висновку про відмову в позові з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору) громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки (ст.
124 цього ж Кодексу).

Право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації;
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами; право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону (ст.
ст. 125, 126 Земельного кодексу України).

Законом України "Про оренду землі" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально. Типова форма договору
оренди землі затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Оспорений позивачем договір оренди
земельної ділянки було укладено між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та
Бедевлянською сільською радою на
підставі рішення № 131 від 10.04.2007 року
Бедевлянської сільської ради.

Постановою Тячівського районного суду
від 25 травня 2011 року, яка набрала
законної сили згідно з ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року, в адміністративній справі,
предметом дослідження по якій було
встановлення правомірності передачі в
оренду земельної ділянки, на якій
розміщений належний ФОП ОСОБА_1
торговий павільйон, встановлено
відсутність підстав для скасування
рішення ради. Натомість, районний суд
визначив (встановив) правомірним
володіння ФОП ОСОБА_2 на правах оренди
вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, оспорений договір
укладений на підставі чинного рішення
ради, в порядку та спосіб, визначені
законом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" №6 від 17.05.2011 господарським
судам роз"яснено, що з позовами про
визнання недійсними правочинів щодо
земельних ділянок мають право
звертатися сторони цих правочинів
(договорів), а також інші зацікавлені
особи, зокрема, особи, що мають право на
придбання земельної ділянки, яка є
предметом спірного договору. При цьому
інтерес такої особи стосовно придбання
у власність земельної ділянки має бути
законним, не суперечити Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу,
офіційне тлумачення якого надане в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004)(пункт 2.4
постанови).

Відповідач не довів належними та
допустимими доказами свого права на
земельну ділянку площею 0,01га, яка
входить до предмету оренди по спірному
договору, а тому суд не вбачає
порушеного укладеним і оспореним
договором оренди землі, зареєстрованим
у Тячівському відділі ЗРФ ДП „Центр
ДЗК" 20.06.2007р. за № - 001, його
права, яке б підлягало захисту судом
відповідно до статей 16,215 Цивільного
кодексу України.

До того ж, твердження позивача щодо
недотримання форми договору,
безпідставне, оскільки відповідно до ч.
1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі"
(в редакції, чинній на момент укладення
договору) договір оренди посвідчується
нотаріально лише за бажанням сторони,
чого в даному випадку не виявлено
жодною з сторін; інші недоліки є
несуттєвими і такими, що не
заслуговують на увагу.

Таким чином, з огляду на наведене
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати належить віднести на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 35,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржено до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 16.12.14

Суддя
Журавчак Л.С.