Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
________________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
УХВАЛА

"22" грудня 2014 р. Справа № 906/1677/14.

Господарський суд Житомирської
області у складі:

Судді: Машевської О.П.

Розглянувши заяву Приватного
акціонерного товариства
"Агропромислова Група" № 248 від 11.12.14р.
про вжиття заходів забезпечення позову
у справі

За позовом: Приватного акціонерного
товариства "Агропромислова Група" (м.
Київ)

До: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Манорс" ( с. Скочище
Брусилівського району)

про стягнення 535055,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

18.12.14 року позивач Приватне акціонерне
товариство "Агропромислова Група" (м.
Київ) звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Манорс" ( с. Скочище
Брусилівського району) про стягнення
535055,53 грн., з яких: 405 000,00 грн. - основний
борг, 83 153,89 грн. - інфляційні втрати, 34
437,68 грн. - пені, 12 463,96 грн. - 3% річних.

Одночасно позивач просить забезпечити
позов шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача , зо
знаходяться на рахунках в установах
банків в межах суми заборгованості -
535055,53 грн.

В обґрунтування доводів заяви № 248 від
11.12.14р. позивач доводить, що всупереч
ухвалі господарського суду міста
Києва від 26.11.14р. у справі № 910/24969/14 про
арешт частки ПрАТ "Технологічна
Аграрна Компанія Об'єднана" ( м.Київ,
) у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Манорс" у розмірі
1199,88грн., що становить 99,9% статутного
капіталу товариства, власником
останньої станом на дату звернення з
цим позовом до суду є фізична особа
Смірнова Наталія Романівна. Однак
вчинити дії, пов'язані із зміною
власників частки у статутному капіталі
ТОВ "Манорс" без участі керівника
останнього неможливо ( підписання
реєстраційної картки, поставлення
печатки тощо).

Вищевикладене, на думку позивача, є
беззаперечним доказом його
недобросовісності у підприємницькій
діяльності та намірів щодо ухилення
від відповідальності за невиконання
власних договірних зобов'язань. Окрім
того, у відповідача є реальна
можливість відчужити належне йому
майно та вивести грошові кошти, а тому
виконання рішення суду в даній справі
стане неможливим або утрудненим.

Господарський суд дійшов висновку
задовольнити заяву позивача № 248 від
11.12.14р., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 199 ГК України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Позивачем належними та допустимими
доказами підтверджено, що
прострочення відповідача з виконання
грошового зобов'язання в сумі 405 000,00
грн. становить близько року ( з
24.12.13року). Претензія позивача від
12.11.14року за № 223 щодо сплати основного
боргу, при чому, без врахування
інфляційних втрат, 3% річних та пені,
залишена відповідачем без
задоволення. Натомість втрати позивача
внаслідок інфляційних процесів в
державі за період прострочення
становлять 83 153,89 грн. Ухилення
відповідача від досудового
врегулювання спору як шляхом сплати
основного боргу, так і шляхом
досягнення домовленостей з позивачем
щодо його виконання в інший спосіб (
укладення мирової угоди, відступного,
отримання кредиту, інше) зумовило
останнього звернутися з цим позовом до
суду та понести судові витрати.

Серед основних засад судочинства в
Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є обов'язковість
рішень суду.

Ці положення також відображені у ст.ст.
1, 11 Закону України «Про судоустрій
України», із уточненням по колу осіб, а
саме: судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими особами,
об'єднаннями громадян та іншими
організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території
України та ст. ст. 4-5, 115 Господарського
процесуального кодексу України.

За практикою Європейського суду з прав
людини право на виконання судового
рішення є складовою права на доступ до
суду, передбаченого статтею 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, для цілей якої
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
невід'ємна частина судового розгляду
(Рішення у справі "Шмалько проти
України" від 20 липня 2004 року).

Європейський Суд з прав людини у п.55
рішення у справі " Світлана Науменко
проти України" від 09.11.04р. зазначив , що
параграф 1 статті 6 Конвенції гарантує
кожній особі "право на суд", однак це
право стало б ілюзією, якби правова
система держави дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове судове рішення
залишалося недіючим на шкоду одній зі
сторін.

Згідно статті 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження по конкретній
справі, та яке закінчується повним
виконанням судового рішення.

Ефективний доступ до суду включає
право на виконання судового рішення
без невиправданих затримок ( п.66
рішення у справі "Іммобільяре Саффі"
проти Італії" ).

У п.98 рішення Європейського Суду з прав
людини у справі "Бурдов проти Росії"
зазначено, що будь-який засіб
юридичного захисту, який дозволяє
запобігти порушенню шляхом
забезпечення вчасного виконання
рішення, є в принципі найціннішим.

У рішенні «Юрій Миколайович Іванов
проти України» від 15 жовтня 2009 року (п. 83
) Європейський суд з прав людини
констатував наявність численних
порушень Конвенції у зв'язку з
невиконанням або надмірною
тривалістю виконання в Україні
остаточних рішень національних судів
.

У цьому рішенні Європейський суд також
дійшов висновку, що будь-яка особа, яка
домоглася від національного органу
остаточного рішення, за виконання
якого несуть відповідальність органи
влади України, наражається на ризик
бути позбавленою можливості
скористатися вигодами від такого
рішення відповідно до Конвенції.

За правилом ч.1 ст. 66 ГПК України
забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 65 ГПК України
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову суд вирішує при
підготовці справи до розгляду.

У вирішенні питання про забезпечення
позову, господарський суд враховує,
серед іншого, адекватність заходу до
забезпечення позову, тобто наявність
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову (п. 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" ( далі -
Постанова № 16).

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається.

Оскільки позивач вимагає стягнути з
відповідача борг в загальній сумі
535055,53 грн., забезпечення позову шляхом
арешту грошових коштів останнього, що
обліковуються чи можуть
обліковуватися на розрахункових та
депозитних рахунках , відкритих у
банківських установах України є
адекватним заходом.

У п. 7.1. Постанови № 16 роз'яснено, що у
позовному провадженні піддані арешту
кошти слід обмежувати розміром суми
позову та можливих судових витрат.

Позивач у заяві про вжиття заходів
забезпечення позову врахував
вищевикладене.

У пункті 2 частини другої статті 17
Закону України "Про виконавче
провадження" зазначено, що виконавчим
документом є, зокрема, ухвали судів у
господарських справах у випадках,
передбачених законом.

Конституційний Суд України у п. 3
мотивувальної частини рішення від
26.06.2013 № 5-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням акціонерної
компанії „Харківобленерго" щодо
офіційного тлумачення положень пункту
2 частини другої статті 17, пункту 8
частини першої статті 26, частини першої
статті 50 Закону України „Про виконавче
провадження" виходить з того, що до
ухвал, визначених у пункті 2 частини
другої статті 17 Закону, належать,
зокрема, ухвали про вжиття запобіжних
заходів та забезпечення позову у
господарських справах (статті 436, 67
Кодексу), які виконуються органами
державної виконавчої служби або іншими
органами виконання судових рішень
згідно з вимогами статей 2, 3, 5, 17 Закону
без видачі наказу суду, оскільки мають
самостійний процесуальний характер і
не є актами вирішення спору по суті.
Такі ухвали приймаються судом у зв'язку
з необхідністю забезпечення розгляду
судових справ та виконання рішення
суду в майбутньому.

Таким чином, ухвала про забезпечення
позову має відповідати вимогам до
виконавчого документа, зазначеним у
статті 18 Закону України "Про виконавче
провадження" ( п.4 Пленуму ВГСУ від 17.10.2012
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України").

Зокрема, за приписами п.3 ч.1 ст.18 Закону
України "Про виконавче провадження" у
виконавчому документі можуть бути
зазначені інші дані, якщо вони відомі
суду, які, зокрема, можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема,
рахунки боржника.

У п.7.1. Постанови № 16 зазначено, що
відомості про наявність рахунків, їх
номери та назви відповідних установ, в
яких вони відкриті, надаються суду
заявником.

Позивачем таких відомостей не подано.

Однак із доданих до позовної заяви
додатків ( договору № 1092 від 28.08.13р.)
судом встановлено, що ТОВ "Манорс" має
відкритий розрахунковий рахунок
50 в ПАТ "Актив-Банк" МФО 300852. Через
цей рахунок відповідач за період з
28.08.13р. по 08.12.14р. сплатив на користь
позивача кошти в загальній сумі 1 095 000,00
грн.

Оскільки виконання ухвал суду про
накладення арешту на грошові кошти
боржника здійснюється згідно із
Законом України "Про виконавче
провадження" , то виявлення інших
рахунків , їх номерів та назв
відповідних установ, в яких вони
відкриті, здійснюється органами
державної виконавчої служби шляхом
запитів до органів державної
податкової служби.

Вищевикладене суд враховує у
резолютивній частині цієї ухвали
суду.

Ухвали господарських судів набирають
законної сили в день їх винесення, якщо
інше не передбачено законом (зокрема,
частинами п'ятою та шостою статті 12211
ГПК України) ( п.12. Постанови ВГСУ від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

У п. 6 Постанови № 6 роз'яснено наступне:
статтею 106 ГПК України передбачено
можливість оскарження ухвал про
забезпечення позову. Однак оскарження
ухвал про забезпечення позову не
зупиняє їх виконання (частина третя
статті 67 Кодексу).

Керуючись ст.ст. 66, 67 , 86 ГПК України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного
товариства "Агропромислова Група" № 248
від 11.12.14р. про вжиття заходів
забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт в межах суми
заявленого позову - 535 055,53 грн. (п'ятсот
тридцять п'ять тисяч п'ятдесят п'ять
гривен), 53 коп. на грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Манорс" (12643,
Житомирська область, Брусилівський
район, село Скочище, станція Скочище,
), що обліковуються на
розрахунковому рахунку 50 в ПАТ
"Актив-Банк" МФО 300852, а також на грошові
кошти, що обліковуються на
розрахункових рахунках, вкладах та на
зберіганні у банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, які
будуть виявлені державним виконавцем
під час примусового виконання ухвали
суду про забезпечення позову.

3. Стягувачем за даною ухвалою є
позивач - Приватне акціонерне
товариство "Агропромислова група" ( 02217,
м. Київ, вул. Закревського, б. 17, к.169, ).

4. Ухвала про забезпечення позову
набрала законної сили 22.12.14р., підлягає
негайному виконанню в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження" та може бути
пред'явлена до виконання протягом
одного року з дати її прийняття, а саме,
до 22.12.15р. включно.

5. Оригінальний примірник ухвали
про забезпечення позову надіслати
позивачу, копію - відповідачу у справі.

Ухвалу про забезпечення позову
може бути оскаржено в апеляційному
порядку. Оскарження ухвали про
забезпечення позову не зупиняє її
виконання

Суддя Машевська О.П.

Друк: 1 - в справу , 2 - позивачу оригінал
(рек. з повід.), 3 - відповідачу ( рек. з
повід.) копію