ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.14р. Справа № 904/9022/14

За позовом дочірнього підприємства
"ГАЗЕЛЬ" Комунального підприємства
"Дніпродзержинське житлове об'єднання",
м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область

до комунального підприємства
"ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКЕ ЖИТЛОВЕ ОБ'ЄДНАННЯ",
м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область

про визнання відповідача
правонаступником

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Лисий С.В. -
довіреність № 314/4 від 13.07.14р.;

від відповідача: представник Липовий
С.М. - довіреність № 491/4 від 04.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "Газель"
комунального підприємства
"Дніпродзержинське житлове об'єднання",
м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - позивач)
звернулося до господарського суду з
позовною заявою до комунального
підприємства "Дніпродзержинске
житлове об'єднання",
м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - відповідач)
про визнання відповідача
правонаступником дебіторської та
кредиторської заборгованостей
позивача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 17.11.2014р. ухвалою
суду від 18.11.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
04.12.2014р.

Суд оголошував перерву з 04.12.2014р. по
09.12.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується відомостями про
явку представника відображеними в
протоколі судового засідання від
04.12.2014р.

Відповідач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується відомостями про
явку представника відображеними в
протоколі судового засідання від
04.12.2014р.

09.12.2014р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову не
заперечував, позовні вимоги визнав.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
09.12.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 1.1 статуту
позивача, позивач (підприємство)
створений за наказом відповідача
(засновника) та являє собою
територіальний виробничий,
господарський комплекс.

Пунктом 1.3 статуту визначено, що
засновник створює підприємство з
правами юридичної особи, розробляє
його статут і затверджує останній.

Пунктом 1.4 статуту визначено, що
підприємство в своїй діяльності
керується статутом, рішеннями і
наказами засновника,
нормативно-правовими актами органів
місцевого самоврядування, чинним
законодавством України.

Пунктом 1.6 статуту визначено, що
взаємовідносини підприємства з
підприємства, організаціями та іншими
об'єктами господарської діяльності
будуються на договірній підставі.

Пунктом 1.7 статуту визначено, що
внесення змін та доповнень до статуту
здійснюється тільки за рішенням
засновника.

Пунктом 1.8 статуту визначено, що
підприємство не відповідає за
зобов'язання засновника, а засновник не
відповідає за зобов'язання
підприємства, якщо це не передбачено
законом.

Пунктом 11.1 статуту визначено, що
реорганізація та ліквідація
підприємства проводиться по рішенню
засновника або за рішенням суду та
згідно діючого законодавства.

Наказом відповідача за №108 від 09.09.2013р.
прийнято рішення припинити діяльність
юридичної особи позивача. Створено
ліквідаційну комісію. Визначено
місцезнаходження ліквідаційної
комісії. Встановлено, що вимоги
кредиторів розглядаються до 19.11.2013р.

Голова ліквідаційної комісії позивача
звернувся до Заводського відділу
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції з заявою за вих.№591/4
від 30.09.2013р. (а.с.22) в якій просив винести
постанову про закінчення виконавчого
провадження та скасувати арешт на
кошти боржника.

Позивач повідомив суд, що Заводський
відділ державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції надав відповідь в
якій зазначив, що процедура ліквідації
юридичної особи не є підставою для
скасування арешту коштів підприємства.

Супровідним листом за вих.№453/3 від
13.11.2014р. (а.с.24) голова ліквідаційної
комісії позивача надала відповідачу
для підпису належним чином завірений
акт прийому-передачі дебіторської та
кредиторської заборгованості позивача
станом на 13.11.2014р.

Відповідач послався на положення
пункту 1.8 статуту та повідомив
позивача, що відповідач не несе
відповідальності за зобов'язання
позивача, у зв'язку з чим відмовився
підписувати наданий позивачем акт
прийому-передачі дебіторської та
кредиторської заборгованості і
запропонував позивачу звернутися до
господарського суду Дніпропетровської
області.

Враховуючи невирішеність питання
правонаступництва мирним шляхом
позивач звернувся до господарського
суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач проти
позовних вимог не заперечує,
представник підтримав позицію
відповідача в судових засіданнях.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, слід
визнати необґрунтованими,
документально недоведеними, такими, що
суперечать чинному законодавству
України, а отже є такими, що не
підлягають задоволенню.

Господарський суд вивчивши положення
статуту позивача дійшов висновку, що
порядок передачі кредиторської та
дебіторської заборгованості в ньому не
визначено.

Сторони не досягли домовленості
відносно підписання акту
прийому-передачі заборгованості.

Господарський суд не знайшов правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивача.

Відповідач не є правонаступником
позивача та, як визначено пунктом 1.8
статуту не відповідає за зобов'язання
підприємства, якщо це не передбачено
законом.

Законом не передбачено
відповідальність відповідача за
зобов'язаннями позивача.

Господарський суд зазначає, що позивач
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
посилався на не діючи норми
законодавства.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу
України визначено, що юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Господарський суд констатує, що
законом не визначено можливості
переходу майна, прав та обов'язків
юридичних осіб у разі їх ліквідації.

Статтею 110 Цивільного кодексу України
визначено, що юридична особа
ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, за позовом учасника юридичної
особи або відповідного органу
державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи в інших випадках,
встановлених законом, - за позовом
відповідного органу державної влади.

Якщо вартість майна юридичної особи є
недостатньою для задоволення вимог
кредиторів, юридична особа здійснює
всі необхідні дії, встановлені законом
про відновлення платоспроможності або
визнання банкрутом.

З огляду на положення статті 110
Цивільного кодексу України
господарський суд констатує, що
здійснення необхідних дій, які
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів в силу закону лежить на
особі, які ліквідується.

Господарський суд бере до уваги, що в
силу статті 520 Цивільного кодексу
України, боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Ні позивач, ні відповідач не надали
суду докази того, що в зобов'язаннях
боржника (позивача) здійснено заміну
останнього на відповідача.

Враховуючи відсутність
правонаступництва та недоведеність
заміни сторони в зобов'язанні,
господарський суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
визначено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу
України визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів, а саме
ними можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Господарський суд визначає, що такий
спосіб захисту, як визнання
правонаступником не передбачений ні
чинним законодавством, ні договірними
відносинами сторін.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір при відмові в
позові покладається на позивача.

З урахуванням абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір у розмірі 1218,00грн.
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 104, 110, 520 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36,
44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

12.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко