КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012)

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Барилко Т. М. -
представник за довіреністю НАЕ № 675580
від 08.12.2014

Тлумацька Т. Є. -
представник за довіреністю НАЕ № 675580
від 08.12.2014

від відповідача 1: Молинь Р. П. -
представник за довіреністю № 4846406/34/04
від 09.12.2014

від інших учасників судового процесу:
не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Шпака Олександра
Вікторовича

на рішення Господарського
суду міста Києва від 12.03.2014

у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) (головуючий суддя
Босий В. П., судді Стасюк С. В., Цюкало Ю.
В.)

за позовом Фізичної
особи-підприємця Шпака Олександра
Вікторовича

до 1. Першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції

2. Головного управління державної
казначейської служби України в
Тернопільській області

3. Державної казначейської служби
України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача,

Приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З. А.

за участю Прокуратури
Тернопільської області

про відшкодування
майнової шкоди у розмірі 612 840 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням уточнюючого
розрахунку відшкодування завданої
шкоди (а.с.48-53 т. 2), заяви про збільшення
позовних вимог (а.с.146-153 т.2) та заяви про
зміну (доповнення) предмету позову
(а.с.32-34 т.4), заявлено про відшкодування
завданої неправомірними діями
державних виконавців шкоди в сумі 612 840
грн., яка становить суму упущеної
вигоди.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач послався на те, що посадові
особи Першого ВДВС Тернопільського РУЮ
бездіяльністю та вчиненням дій, які
перешкоджали позивачу як
добросовісному покупцю зареєструвати
право власності на придбаний об'єкт
нерухомості, порушили право позивача
на розпорядження власністю та
унеможливили протягом довготривалого
періоду отримувати дохід, на який він
розраховував, маючи намір здати
куплене майно у користування
орендареві.

До таких дій позивач відносить помилки,
допущені державними виконавцями
відповідача 1 в актах від 16.08.2010 та від
15.10.2015 про реалізацію предмета іпотеки
на прилюдних торгах, а також
встановлені рішенням суду протиправна
бездіяльність державного виконавця
відповідача 1, яка полягала у не знятті
арешту з майна боржника в період з
30.08.2010 до 30.09.2011, та протиправні дії
відповідача 1 в частині неправильного
внесення до книги обліку депозитних
сум відомостей про сплачені у серпні 2010
року Шпаком О.В. кошти за придбання
предмету іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014, повний текст якого
підписаний 17.03.2014, у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності у діях відповідача 1
складу правопорушення, оскільки
позивачем не доведено та не
підтверджено відповідними доказами
факту спричинення упущеної вигоди у
заявленому до стягнення розмірі, а
також не підтверджено
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача 1 та понесенням позивачем
збитків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Фізична особа-підприємець Шпак
Олександр Вікторович звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) в повному обсязі
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі Фізична
особа-підприємець Шпак Олександр
Вікторович посилається на те, що при
прийнятті оспорюваного рішення судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.

Порушення норм матеріального права, на
думку позивача, полягає у тому, що суд
першої інстанції надав невірну оцінку
наявним в матеріалах справи
документальним доказам, зокрема:

- окремій ухвалі Тернопільського
окружного адміністративного суду
№2-а/1970/3008/11, в якій встановлено факт
неправомірності винесення державним
виконавцем постанови від 29.06.2011 та
неправомірність рішень, дій та
бездіяльності органу державної влади
(в даному випадку відповідача 1), що
входить до першого елементу складу
цивільного правопорушення, який не
врахував суд при винесенні рішення -
протиправної поведінки;

- попередньому договору від 20.08.20010,
який є належним та допустимим доказом
та підтверджує можливість отримання
доходу від передання нерухомого майна
в оренду при укладенні договору оренду.

Позивач наполягає на тому, що
незвільнення державними виконавцями
з-під арешту майна, яке було придбано на
прилюдних торгах, позбавило позивача
можливості переоформити
правовстановлюючі документи та
протягом довготривалого періоду
користуватися та розпоряджатися
об'єктом нерухомості, що, в свою чергу,
призвело до завдання позивачу шкоди,
яка виражається у неодержанні доходів,
які можна було б одержати за звичайних
умов, якби службові особи відповідача 1
дотримувались вимог чинного
законодавства.

Порушення норм процесуального права,
на думку апелянта, полягає в тому, що
строк розгляду цієї справи перевищив
встановлений ст. 69 ГПК України
двомісячний строк.

Також позивач зазначив про те, що
оспорюване рішення не було йому
направлено судом, що позбавило його
конституційного права на захист його
прав.

Ухвалою від 10.11.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді
Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено
строк подання апеляційної скарги,
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Шпака Олександра
Вікторовича прийнято до розгляду та
порушене апеляційне провадження.

Відповідач 2, відповідач 3, третя особа
та Прокуратура Тернопільської області
в жодне судове засідання представників
не направили, про причини неявки суду
не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги у відсутність представників
відповідача 2, відповідача 3, третьої
особи та Прокуратури Тернопільської
області за наявними матеріалами
апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представники
позивача апеляційну скаргу підтримали
в повному обсязі, представник
відповідача 1 проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та
просив залишити її без задоволення, а
оспорюване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача 1, з урахуванням правил ст.
ст. 99, 101 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якими
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.12.2009 державним виконавцем Першого
ВДВС Тернопільського МУЮ (далі
відповідач 1) винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
ВП№16676326 з виконання наказу
Господарського суду Тернопільської
області від 23.11.2009 у справі № 13/8-201 про
стягнення з ТОВ «Яйце-райце» 379 944,30 грн.
шляхом звернення стягнення на заставне
майно, а саме: нежитлову будівлю
лабораторно-адміністративного корпусу
загальною площею 1021,4 кв.м., що
розташована за адресою: м. Тернопіль,
вул. Тролейбусна, 12 (далі Нежитлова
будівля).

17.12.2009 головним державним виконавцем
відповідача 1 прийнято постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (а.с.164 т.2),
якою накладено арешт на Нежитлову
будівлю у межах суми звернення
стягнення 379 944,30 грн. та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику лише в
межах суми боргу. Арешт накладено з
моменту надходження постанови.

30.08.2010 державний виконавець
відповідача 1 виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№16676326 у зв'язку з виконанням боржником
судового наказу від 23.11.2009 № 13/8-201, проте
постанову про звільнення майна
боржника з-під арешту в межах
виконавчого провадження ВП №16676326, якою
з Нежитлової будівлі, був знятий арешт
державним виконавцем відповідача 1
було винесено лише 29.09.2011.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.11.2011 у
справі №2-а/1970/3008/11, порушеній за
адміністративним позовом позивача до
Першого ВДВС Тернопільського МУЮ про
визнання протиправною бездіяльності
та стягнення з суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконними діями
та бездіяльністю, (а.с.28-34 т.1), залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2013 (а.с.210-214 т.2), позовні вимоги
позивача задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність старшого
(головного) державного виконавця
Першого ВДВС Тернопільського МУЮ
Сивака Т.М., яка полягала у незнятті у
період з 30.08.2010 по 30.09.2011 арешту з
Нежитлової будівлі при винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП№ 16676326 від 30.08.2010 при
виконанні наказу господарського суду
Тернопільської області №13/8-201 від
23.11.2009. Крім того, визнано протиправними
дії Першого ВДВС Тернопільського МУЮ в
частині неправильного внесення до
Книги обліку депозитних сум відомостей
про сплачені у серпні 2010 року Шпаком
О.В. кошти за придбання предмету
іпотеки - Нежитлової будівлі, та
присуджено до стягнення з Першого ВДВС
Тернопільського МУЮ (за рахунок
держави) на користь позивача заподіяну
моральну шкоду у сумі 2 000 грн.

З огляду на вказані обставини, позивач
просить стягнути на його користь
майнову шкоду у вигляді упущеної
вигоди в сумі 612 840 грн. у вигляді не
отриманої орендної плати, яку він міг
отримати, уклавши договір оренди
Нежитлової будівлі з ТОВ фірма «Веста».

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог, з чим
колегія суддів погоджується з огляду
на таке.

20.08.2010 позивач як орендодавець та
Товариство з обмеженою
відповідальністю СМП фірма «Веста» як
орендар уклали попередній договір
оренди Нежитлової будівлі (далі
Попередній договір) (а.с. 20 т. 1),
відповідно до якого сторони
зобов'язались укласти договір оренди
нежитлової будівлі (основний договір)
після державної реєстрації позивачем
права власності на Нежитлову будівлю і
не пізніше 10.10.2010.

Розраховуючи розмір шкоди, позивач
виходить з встановленого п. 1.3
Попереднього договору розміру
орендної плати, про який домовились
сторони, а саме 51 070 грн. на місяць, а
визначаючи строк нарахування такої
шкоди, - з встановленого п. 1.3
Попереднього договору строку, у якій
Основний договір мав бути укладений, а
саме не пізніше 10.10.2010 та, встановленого
п. 1.4 вказаного договору терміну оренди
Нежитлової будівлі, а саме 1 рік.

Виходячи з вказаних положень, позивач
нараховує майнову шкоду за період з
10.10.2010 (дата, до якої основний договір
оренди мав бути укладений) по 10.10.2011
(строк по який сторони погодились
укласти основний договір оренди)
визначаючи її загальний розмір в сумі
612 840 грн. (51 070 грн. (орендна плата за
місяць)*12 місяців).

Статтею 182 ГК України встановлено, що за
попереднім договором суб'єкт
господарювання зобов'язується у певний
строк, але не пізніше одного року з
моменту укладення попереднього
договору, укласти основний
господарський договір на умовах,
передбачених попереднім договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 ГК України, яка
кореспондується з приписами частини 3
статті 635 Цивільного кодексу України,
зобов'язання укласти основний договір,
передбачене попереднім договором,
припиняється, якщо до закінчення
строку, в який сторони мають укласти
основний договір, одна із сторін не
надішле проект такого договору другій
стороні.

Пунктом 1.2 Попереднього договору
сторони зобов'язалися укласти договір
оренди нежитлової будівлі (основний
договір) після державної реєстрації
орендодавцем права власності на
нерухоме майно і не пізніше 10.10.2010 р.

Таким чином, сторони, у відповідності
до норм чинного законодавства,
поставили укладання майбутнього
договору оренди в залежність від
державної реєстрації позивачем права
власності на Нежитлову будівлю і
визначили останній термін укладення
основного договору - до 10.10.2010, а отже,
саме до вказаної дати позивач мав
здійснити державну реєстрацію права
власності.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 та 4 ст. 72 Закону України
«Про нотаріат» (в редакції, яка діяла
станом на дату звернення його до
третьої особи з відповідною заявою
щодо видачі свідоцтва про придбання
спірного майна, а саме 12.10.2010), придбання
нерухомого майна, яке було предметом
застави (іпотеки), оформлюється
нотаріусом за місцезнаходженням цього
нерухомого майна шляхом видачі
набувачу свідоцтва про придбання
нерухомого майна. Свідоцтва про
придбання нерухомого майна видаються
на підставі акта про придбання
нерухомого майна або реалізацію
предмета іпотеки.

Отже, для оформлення права власності на
Нежитлову будівлю, що є обов'язковою
умовою укладення Основного договору
відповідно до приписів Попереднього
договору, позивач в будь-якому випадку
мав звернутися до нотаріуса за
місцезнаходженням цього нерухомого
майна не пізніше 10.10.2010.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.07.2010 Тернопільською філією
Приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» було проведено прилюдні
торги з реалізації Нежитлової будівлі,
переможцем яких, згідно з Протоколом №
21/052/10/і-1 проведення прилюдних торгів
від 28.07.2010 (а.с.40 т.1), оголошено Фізичну
особу-підприємця Шпака О.В.

За період з 23.07.2010 по 04.08.2010, з
урахуванням гарантійного внеску за
участь у прилюдних торгах в сумі 44 854,50
грн., внесеного 21.07.2010, ФОП Шпак О.В.
сплачено за придбане майно 1 495 150,00 грн.
(а.с.83-89 т.1).

За правилами ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» в
редакції на дату звернення позивача до
нотаріуса (12.10.2010), нотаріус видає
покупцеві свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
акта про реалізацію предмета іпотеки,
який складається державним виконавцем.

16.08.2010 головний державний виконавець
Ваврик Ю.П. склав Акт державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки (а.с.41 т.).

Матеріали справи містять докази того,
що 04.10.2010 постановою заступника
начальника Першого ВДВС
Тернопільського МУЮ Копач Н.В. про
скасування процесуального документа
(а.с.182 т.2) вказаний Акт від 16.08.2010
скасовано.

15.10.2010 старший державний виконавець
Сивак Т.М. склав Акт державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки (а.с.42 т.).

За твердженням позивача в апеляційній
скарзі, листом від 12.10.2010 з виправленим
актом про реалізацію предмета іпотеки
від 15.10.2010 він звернувся до приватного
нотаріуса Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З.А. для
видачі свідоцтва про придбання
нерухомого майна.

Проте, вказані обставини не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки акт державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки, датований 15.10.2010, не міг бути
доданий до заяви від 11.10.2010, яку
нотаріусом отримано 12.10.2010.

За обставин, що склалися, акт про
реалізацію предмета іпотеки від 15.10.2010
не може вважатися причиною неодержання
позивачем у нотаріуса в строк до 10.10.2010
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів.

Щодо акту про реалізацію предмета
іпотеки від 16.08.2010 слід зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.10.2010 листом (вх. № 742) позивач
звернувся до приватного нотаріуса
Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З.А. (а.с.103
т.1) з заявою від 11.10.2010 про видачу
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів на підставі акту про
проведення прилюдних торгів від 28.07.2010.

Листом від 12.10.2010 № 399/01-14 (вх. № 18006 від
18.10.2010) приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З.А.
звернувся до Господарського суду
Тернопільської області із запитом щодо
надання інформації про відсутність чи
наявність в суді спору щодо акту
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки від 16.08.2010 та
протоколу № 21/052/10і-1 проведення
прилюдних торгів від 28.07.2010 чи будь-яких
інших спорів, що мають відношення до
цієї справи.

У відповідь, листом від 20.10.2010 № 2834
(а.с.105 т.1) (нотаріусом отриманий 22.10.2010)
Господарський суд Тернопільської
області повідомив, що ухвалою від 18.10.2010
порушене провадження у справі № 7/93-1693
за позовом ТОВ «Яйце-райце» до ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача: АК ПІБ
України в особі філії «Відділення
«Промінвестбанку» в м. Тернополі,
Перший відділ ВДВС Тернопільського
МУЮ, ФОП Шпак О.В., про визнання
прилюдних торгів (Протокол проведення
прилюдних торгів від 28.07.2010 № 21/052/10/і-1)
такими, що не відбулися.

25.10.2010 листом № 413/01-14 (а.с.19 т.1) приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З.А.
відмовив позивачу у видачі свідоцтва
про придбання Нежитлової будівлі через
те, що ухвалою від 18.10.2010 Господарського
суду Тернопільської області порушено
провадження у справі № 7/93-1693 про
визнання прилюдних торгів (протокол
проведення прилюдних торгів від 28.07.2010
№ 21/052/10/і-1) такими, що не відбулися, в
зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 42
ЗУ «Про нотаріат» та на підставі
повідомлення суду про надходження
позовної заяви заінтересованої особи,
яка оспорює право або факт, про
посвідчення якого просить інша
заінтересована особа, вчинення
нотаріальної дії зупиняється до
вирішення справи судом.

Незважаючи на те, що, як вбачається з
тексту вищезгаданої заяви від 11.10.2010, з
якою позивач 12.10.2010 звернувся до
приватного нотаріуса Тернопільського
міського округу Березій О.В., як на
підставу видати йому свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
позивач послався лише на акт про
проведення прилюдних торгів від 28.07.2010,
додавши до вказаної заяви Протокол про
проведення прилюдних торгів від 28.07.2010,
досліджене судом вищевикладене
листування приватного нотаріуса
Тернопільського міського
нотаріального округу Березій З.А. з
Господарським судом Тернопільської
області дає підстави вважати, що Акт
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки позивачем нотаріусу
переданий був, і це був Акт, датований
16.08.2010.

Проте, дії державного виконавця по
складанні акту про реалізацію предмета
іпотеки від 16.08.2010 не створювали для
позивача юридичні наслідки у вигляді
невидачі свідоцтва про придбання майна
з прилюдних торгів та, відповідно, не
порушували його права.

Вказаний факт встановлений
Тернопільським окружним
адміністративним судом під час
розгляду справи № 2-а/1970/3008/11.

Так, у постанові Тернопільського
окружного адміністративного суду від
30.11.2011 у справі № 2-а/1970/3008/11, на яку
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог (а.с.28-34 т.1), суд
дійшов висновку, що дії державного
виконавця по складенні акту від 16.08.2010
про реалізацію предмету іпотеки не
створювали для позивача юридичні
наслідки невидачі свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів та,
відповідно, не порушували його права,
оскільки підставою відмови нотаріуса у
видачі свідоцтва, викладені у листі
приватного нотаріуса Березій З.А. №
413/01-14 25.10.2010 сталі обставини, визначені
ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» - отримання від
суду повідомлення про надходження
позовної заяви заінтересованої особи,
яка оспорює право або факт, про
посвідчення якого просить інша
заінтересована особа, в даному випадку
- розгляд в судовому порядку справи №
7/93-1693 за позовом ТОВ «Яйце-райце» до ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», за участю третіх осіо: АК ПІБ
України в особі філії «Відділення
«Промінвестбанку» в м. Тернополі,
Перший відділ ВДВС Тернопільського МУЮ
та ФОП Шпака О.В., про визнання
прилюдних торгів такими, що не
відбулися.

За правилами ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці
обставини, а відтак, дії державного
виконавця по складенні акту від 16.08.2010
про реалізацію предмету іпотеки не
приймаються колегією суддів до уваги
як такі, що не створювали для позивача
юридичні наслідки у вигляді невидачі
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів та, відповідно, не
порушували його права.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивачем не
доведено, що дії державних виконавців з
допущення помилок у актах державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки від 16.08.2010 та від 15.10.2010 призвели
до завдання позивачу збитків на
заявлену до стягнення суму через не
укладення в строк до 10.10.2010 Основного
договору.

Щодо посилань позивача на те, що
Основний договір не було укладено і,
відповідно, позивачем не було отримано
вигоду у вигляді орендної плати за цим
договором, внаслідок того, що спірне
майно не було знято арешт слід
зазначити таке.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України (відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди) встановлено, що особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішенням, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової особи або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК
України).

Згідно із вказаними правовими нормами,
необхідною підставою для притягнення
органу державної виконавчої служби до
відповідальності у вигляді стягнення
збитків є факти неправомірних дій
посадової або службової особи цього
державного органу, наявність шкоди та
причинний зв'язок між неправомірними
діями і заподіяною шкодою. Відсутність
хоча б одної з вказаних складових
виключає відповідальність за
заподіяну шкоду.

Крім того, відповідно до ст. 623 ЦК
України розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором, а при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

З огляду на заявлені позивачем у даній
справі вимоги, для задоволення позову,
позивач має належними та допустимим
доказами довести, що причиною
неукладення основного договору оренди
Нежитлової будівлі, у визначені
Попереднім договором строки, були саме
неправомірні дії відповідача 1, в той
час як позивач вживав всіх необхідних
від нього дій для отримання упущеної
вигоди.

Судовими рішеннями у адміністративній
справі №2-а/1970/3008/11 встановлено
неправомірність незняття відповідачем
1 у встановленому законом порядку
арешту із Нежитлової будівлі у
часовому проміжку з моменту винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП №16676326 від 30.08.2010 по
момент винесення постанови про
закінчення цього ж виконавчого
провадження ВП №16676326 від 30.09.2011, а
відтак вказана обставина в силу
приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України, якою
встановлено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини, судом при вирішенні даної
справи доведенню не підлягають.

Проте, оскільки, як встановлено судом,
до неукладення Основного договору
призвело нездійснення позивачем
узгоджених у Попередньому договорі
дій, якими сторони обумовили укладення
Основного договору, колегія суддів
вважає, що той факт, що починаючи з
30.08.2010 і по 10.10.2010 - останню дату коли
Основний договір міг бути укладений
Нежитлова будівля перебувала під
арештом, який не було знято державним
виконавцем при прийнятті постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 30.08.2010, не є підставою вважати, що
Основний договір не було укладено
сторонами саме внаслідок цих обставин.

Неправомірність дій відповідача 1 по не
зняттю у встановленому законом порядку
арешту з Нежитлової будівлі, а також
неправомірному внесенню до книги
обліку депозитних сум відомостей про
сплачені позивачем кошти за придбання
Нежитлової будівлі, в даному випадку,
на думку колегії суддів, не є
вирішальним фактором неукладення
Основного договору, з посиланням на
який позивач просить стягнути шкоду у
вигляді упущеної вигоди.

Матеріали справи свідчать про те, що
неукладення у встановлений Попереднім
договором строк Основного договору
оренди Нежитлової будівлі в даному
випадку відбулось саме внаслідок дій
позивача, які полягали у несвоєчасному
зверненні до нотаріуса з відповідною
заявою про оформлення
правовстановлюючих документів, а
відтак, відсутній причинно-наслідковий
зв'язок між протиправною поведінкою
відповідача 1 та завданими позивачу
збитками, що виключає стягнення з
відповідача 1 упущеної вигоди.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що на момент укладання Попереднього
договору, позивач не набув права
власності на Нежитлову будівлю про що
як він так і інша сторона такого
договору були обізнані, а отже сторони
при його укладенні діяли на власний
ризик, оскільки підстави для укладання
основного договору оренди були
відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає недоведеним позивачем,
що саме посадові особи Першого ВДВС
Тернопільського РУЮ бездіяльністю та
вчиненням дій, які перешкоджали
позивачу як добросовісному покупцю
зареєструвати право власності на
придбаний об'єкт нерухомості, порушили
право позивача на розпорядження
власністю та унеможливили протягом
довготривалого періоду отримувати
дохід, на який він розраховував, маючи
намір здати куплене майно у
користування орендареві.

З огляду на обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача про стягнення
на його користь майнової шкоди у
вигляді упущеної вигоди в сумі 612 840
грн., завданої неправомірними діями
відповідача 1, а відтак, суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позову.

В силу ст. 34 ГПК України, згідно з якою
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
решта наявних в матеріалах справи
документальних доказів на
підтвердження обставин, що відбулися
за період після 10.10.2010, коли спірний
Основний договір міг бути укладений, в
тому числі щодо обставин укладення
позивачем з ТОВ СМП фірма «Веста»
попереднього договору від 01.03.2011, до
уваги колегією суддів не приймаються і
не досліджуються як такі, що не
впливають на вирішення спору сторін по
суті.

Щодо посилань позивача, викладених в
апеляційній скарзі, на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, яке, на думку апелянта, полягає в
тому, що строк розгляду цієї справи
перевищив встановлений ст. 69 ГПК
України двомісячний строк, слід
зазначити таке.

Відповідно до пункту 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 12.03.2012 «Про судове
рішення», в разі необхідності заміни
судді в процесі розгляду справи або
додаткового введення судді (суддів) до
складу суду розгляд справи, з огляду на
встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» принцип
незмінності судді, слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 ГПК строків вирішення спору,
а його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених
частиною третьою цієї статті.

Враховуючи, що розпорядженням голови
Господарського суду міста Києва від
12.03.2014 склад суду у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) змінений та,
відповідно, перебіг строку вирішення
спору розпочався з спочатку, спір у цій
справі у відповідності до приписів ст.
69 ГПК України, мав бути вирішений у
строк по 12.05.2014, тобто при вирішенні
спору та винесенні в судовому
засіданні 12.03.2014 судового рішення,
судом першої інстанцій не порушено,
встановлений ст. 69 ГПК України
двомісячний строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга Фізичної особи-підприємця Шпака
Олександра Вікторовича задоволенню не
підлягає, рішення Господарського суду
міста Києва від 12.03.2014 у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Фізичну
особу-підприємця Шпака Олександра
Вікторовича.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Шпака Олександра
Вікторовича на рішення Господарського
суду міста Києва від 12.03.2014 у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 у справі №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012) залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №
9/12/5022-224/2012(12/5/5022-91/2012).

Повний текст постанови складено:
15.12.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха