ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р.
Справа № 923/1658/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Остапенко Т.А. при
секретарі Довгань О.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6; ідентифікаційний код
20077720

до: Комунального підприємства
"Бериславтеплокомуненерго",
місцезнаходження: 74300, Херсонська
область, Бериславський район, м.
Берислав, вул. Луначарського, 9;
ідентифікаційний код 21306772

про стягнення заборгованості в сумі
160373,31 грн. за договором купівлі-продажу
природного газу

за участю

представників сторін:

від позивача - Пількевич В.В. дов. № 14-136
від 13 травня 2014 року

від відповідача - не прибув

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Київ (далі-позивач)
звернувся з позовом до комунального
підприємства
"Бериславтеплокомуненерго", Херсонська
область, м. Берислав, (далі-відповідач)
про стягнення заборгованості в сумі
160373,31 грн., з яких: 97901,21 грн. - основний
борг; 35967,09 грн. - втрати від інфляції;
17847,51 грн. - пеня та 8657,50 грн. - 3 % річних,
відповідно до умов договору №
13/2414-БО-ЗЗ купівлі-продажу природного
газу від 28 грудня 2012 року. В
обґрунтування позовних вимог позивач
послався на положення ст. ст. 526, 610-612, 625
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України,
порушення відповідачем договірних
зобов'язань.

Відповідач наданим йому правом брати
участь в судових засіданнях не
скористався, про причини неявки суду не
повідомляв, витребуваних судом
документів не надавав. Відповідач про
час і місце судових засідань
повідомлений належним чином. Ухвала
про порушення справи направлена на
адресу відповідача рекомендованим
листом з повідомленням про вручення. До
суду повернулося поштове повідомлення,
направлене на адресу відповідача, з
відміткою пошти про отримання копії
ухвали (а.с. 39).

Справу розглянуто в судових засіданнях
25 листопада 2014 року та 16 грудня 2014 року.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено,
що господарський судовий процес
здійснюється на засадах змагальності
та рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом. При
цьому принцип змагальності передбачає
покладання тягаря доказування на
сторони, покладання на них
відповідальності за доведеність їхніх
вимог чи заперечень; вимагає від сторін
ініціативи та активності в реалізації
їхніх процесуальних прав.

Відповідно до розділу V ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду
лише ті докази, які мають значення для
справи. Питання про належність доказів
вирішується судом. Належними
визнаються докази, які містять
відомості про факти, що входять у
предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування. Письмовими
доказами, в розумінні статті 36 ГПК
України, є документи і матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору і повинні містити відомості, що
мають значення для справи та виконані у
формі, який дає змогу встановити
достовірність документу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для прийняття рішення. В судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи оголошено вступну та
резолютивну частини рішення з
роз'ясненням процедури оскарження
рішення та набрання ним законної сили,
повідомлено про дату підготовки
повного рішення.

Дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(надалі за текстом рішення - позивач,
продавець) та Комунальним
підприємством
"Бериславтеплокомуненерго" (надалі за
текстом рішення - відповідач, покупець)
був укладений договір № 13/2414-БО-ЗЗ
купівлі-продажу природного газу
(надалі за текстом рішення - Договір).

Відповідно до п.1.1., 1.2. договору,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 ЗУ "Про засади
функціонування ринку природного газу"
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами, організаціями та іншими
споживачами, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ,
на умовах цього договору (а.с. 13-18).

За п. 3.3. Договору приймання-передача
газу, переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

На виконання умов договору № 13/2414-БО-ЗЗ
від 28 грудня 2012 року позивач поставив
протягом січня 2013 року - квітня 2013 року,
а відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 898349,16 грн., що
підтверджується наступними актами
приймання - передачі природного газу
від 31.01.2013 року, від 28.02.203 року, від 31.03.2013
року та 30.04.2013 року (а.с. 19-22).

Пунктом 6.1. договору, сторони погодили,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами, шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідачем, у порушення п.6.1.
договору, зобов'язання з оплати
переданого природного газу у
встановлені строки виконано частково,
що підтверджується довідками позивача
про сальдо з 01.01.13 по 31.08.14, операції по
договору № 13/2414-БО-ЗЗ з підприємством
"Бериславтеплокомуненерго КП" з 01.01.13 по
31.08.14 (а.с. 11-12), виписками з рахунку
позивача про надходження грошових
коштів відповідача за переданий
природний газ (а.с. 50-73). Зазначені
обставини зумовили виникнення
заборгованості в сумі 97901,21 грн.

Позовні вимоги у сумі 160373,31 грн., за
договором купівлі-продажу природного
газу № 13/2414-БО-ЗЗ від 28 грудня 2012 року, у
тому числі: 97901,21 грн. - основний борг;
35967,09 грн. - втрати від інфляції; 17847,51
грн. - пеня та 8657,50 грн. - 3 % річних стали
предметом судового розгляду у даній
справі.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в статті 526 Цивільного кодексу
України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Проте, відповідачем зобов'язання щодо
оплати переданого природного газу
виконано не в повному обсязі. На момент
подання позову, сума простроченої
заборгованості за договором №
13/2414-БО-ЗЗ від 28 грудня 2012 року
становить 97901,21 грн.

Таким чином, аналіз зазначених норм
права та фактичних обставин справи
свідчить про те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача суми
заборгованості в розмірі 97901,21 грн. є
доведеними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення 35967,09 грн. - втрат від
інфляції; 17847,51 грн. - пені та 8657,50 грн. - 3 %
річних.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Право на нарахування пені сторони
узгодили в п.7.2. договору, яким
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору,
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю, або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Враховуючи наведені норми права та
встановлений факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, суд, перевіривши
розрахунок суми пені, здійснений
позивачем, відповідно до періодів
виникнення та оплати заборгованості,
передбачених договором, визнає
обґрунтованими вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені за
порушення строків оплати переданого
природного газу та задовольняє їх в
сумі заявленій до стягнення - 17847,51 грн.

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання кредитор має
право стягнути, а боржник повинен
сплатити, крім основного боргу, також
втрати від інфляційних процесів та
річні відсотки за весь час
прострочення виконання зобов'язання.

Інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі і за
своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а
проценти річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування
інфляційних витрат на суму боргу та
трьох процентів річних входять до
складу грошового зобов'язання і є
особливою мірою відповідальності
боржника (спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності) за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат (збитків) кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанови Верховного Суду
України від 6 червня 2012 р. у справі N
6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N
6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.
625 ЦК, не є штрафними санкціями
(постанова Верховного Суду України від
17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Невиконання відповідачем зобов'язання
з оплати грошових коштів в сумі 97901,21
грн. основного боргу на момент
звернення до суду підтверджено
матеріалами справи, а відтак вимоги про
стягнення з відповідача втрат від
інфляційних процесів та 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання є правомірними та
обґрунтованими. Перевіривши
розрахунок сум втрат від інфляції та 3%
річних, наведений позивачем,
відповідно до періодів виникнення та
оплати заборгованості, узгоджених
сторонами в договорі, суд задовольняє
їх в сумі 25605,70 грн. та 8657,50 грн.
відповідно. Втрати від інфляційних
процесів в сумі 10361,39 грн. заявлені
позивачем безпідставно, оскільки в
розрахунку суми інфляційних втрат за
зобов'язаннями березня 2013 р., які
підлягають стягненню з відповідача,
позивачем для простроченого платежу в
сумі 83631,64 грн. помилково зазначений
період липень 2013 р.-вересень 2014 р.,
замість липень 2014 р.-вересень 2014 р.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, понесені позивачем зі сплати
судового збору, відносяться на
відповідача пропорційно сумі
задоволених позовних вимог.

На підставі зазначених вище норм
матеріального права, керуючись ст. ст.
44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Бериславтеплокомуненерго",
місцезнаходження: 74300, Херсонська
область, Бериславський район, м.
Берислав, вул. Луначарського, 9;
ідентифікаційний код 21306772 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", місцезнаходження:
01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6;
ідентифікаційний код 20077720; 97901,21 грн. -
основного боргу, 25605,70 грн. - втрат від
інфляції, 8657,50 грн. - 3% річних, 17847,51 грн. -
пені та 2998,98 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з Комунального
підприємства
"Бериславтеплокомуненерго" 10361,39 грн.
втрат від інфляції.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2014 року

Суддя
Т.А. Остапенко