ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.Справа № 916/4137/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Погорелов І.С.,

від відповідача - Левченков В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
підприємства „Контейнерний термінал
Іллічівськ" до Публічного акціонерного
товариства „Іллічівськзовніштранс"
про стягнення 132543,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 20.11.2014 р. і 28.11.2014 р.
оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України.

Приватне підприємство „Контейнерний
термінал Іллічівськ" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства
„Іллічівськзовніштранс" про стягнення
заборгованості за договором № 174/12 від
16.02.2014 р. про надання послуг з обробки
вантажів у контейнерах в загальній
сумі 132543,18 грн., у т.ч. 121812,27 грн. -
основного боргу, 1465,65 грн. - інфляції,
1065,45 грн. - 3% річних, 8199,81 грн. - пені,
посилаючись на наступне.

16.02.2012 року між ПП „Укртрансконтейнер"
(з 15.05.2012 року ПП „Контейнерний
термінал Іллічівськ") та ПАТ
„Іллічівськзовніштранс" був укладений
договір №174/12 про надання послуг з
обробки вантажів у контейнерах.

Так, позивач вказує, що в рамках дії
даного договору ПАТ „ІВТ" було
призначено перевізником в якості
експедитора вантажу, що прибув на митну
територію України 24.02.2014 року на
теплоході СМА CGM RABELAIS 24.02.2014 р. в 6
завантажених 40-футових контейнерах
MSKU1111811, MSKU1284993, MRKU2910533, MRKU4262656, MSKU9293224,
MRKU2528069, лінії MAERSK LINE згідно з
коносаментом KOLRIG13ILKO0374. Контейнери були
вивантажені на території
контейнерного терміналу ІМТП під
митним контролем. Відповідно до наряду
№8 від 04.06.2014 року перевізником був
заявлений митний режим „транзит" (TR),
кінцевий одержувач ТОВ „Тютюнова
фабрика „Укрднестргруп", республіка
Молдова.

Як зазначає позивач, контейнери були
видані експедитору на підставі наряду
і видаткових ордерів № 17341, № 17342, № 207331,
№ 17340, № 17343, № 17339 від 05.06.2014 року. Згідно
з вантажною митною декларацією
№500040001/2014/009574 одержувачем товару було
задекларовано ПАТ „ІВТ", заявлений
митний режим - ІМ 74 (розміщення
іноземного товару на митному складі).
Контейнери були розміщені на митному
ліцензійному складі ПАТ „ІВТ" і надалі
розформовані. Таким чином, за
ствердженими позивача, на момент
виставлення рахунку терміналом вантаж
з контейнерів не покинув митну
території України в режимі транзиту, а
продовжив перебування на митному
складі в режимі „Імпорт 74".

Наразі позивач вказує, що за фактом
відвантаження контейнерів терміналом
були проаналізовані надані ПАТ „ІВТ" і
перевізником документи, в результаті
чого 05.06.2014 року сформовані рахунки №
І/17490, № І/18671, № І/18672 на суму 127979,43 грн.
за послуги зберігання виходячи з
тарифної ставки для імпортних
завантажених контейнерів.

Незважаючи на встановлені договором
терміни оплати рахунків, ПАТ „ІВТ" не
здійснило оплату, посилаючись на
подальше транзитне призначення
вантажів. Акти наданих послуг ПАТ „ІВТ"
також не підписало і повернуло їх
терміналу. Відповідно до п. 3.4. договору
ПАТ „ІВТ" зобов'язане не пізніше 8 числа
після обробки контейнерів направити
представника для отримання у терміналу
оригіналів рахунків та актів наданих
послуг, а один примірник підписаного
акту повернути терміналу.

Отримання рахунків та актів наданих
послуг підтверджується відповідачем у
листі №01/4/01-2014 від 24.09.2014 р. Таким чином,
ПАТ „ІВТ" не заперечує виставлення та
прийняття актів наданих послуг до
рахунків № І/17490, № І/18671, № І/18672.

Як вказує позивач, 11.06.2014 року на адресу
позивача надійшов лист від ПАТ „ІВТ"
№05.5-047, яким відповідач підтвердив
транзитне призначення вантажу, проте
повідомив позивача про можливість
надати транзиту вантажно-митну
декларацію та товарно-транспортну
накладну CMR тільки за фактом доставки
вантажу кінцевому одержувачу.

При цьому позивач наголошує, що 26.06.2014
року на адресу позивача від
відповідача надійшов лист №05.5-055 із
запевненням в тому, що вантажі з
контейнерів будуть відвантажені в
митному режимі „транзит" в
передбаченні ст. 125 Митного кодексу
України терміни (тобто в межах 365 днів
від дня поміщення їх у митний режим
митного складу), а документи, що
підтверджують транзит, будуть надані
протягом 1 дня з моменту відвантаження.

Так, позивач вважає, що відмова
відповідача сплатити рахунки
терміналу за послуги зберігання є
порушенням умов договору, а викладені в
листах № №05.5-047 і № 05.5-055 аргументи не
дають достатніх правових підстав для
перевиставлення рахунків за тарифною
ставкою для митного режиму „транзит".
При цьому позивач стверджує, що з дня
прибуття вантажу на територію
Іллічівського морського порту
відповідач не надав документів, які б
належними чином підтвердили транзит
вантажу, а відповідно до наданих
відповідачем документів частину
вантажу оформлено як експортний
вантаж, інша частина знаходиться в
режимі митного складу. Тому позивач
вважає правомірним виставлення ним
рахунків за послуги зберігання
контейнерів MSKU1111811, MSKU1284993, MRKU2910533,
MRKU4262656, MSKU9293224, MRKU2528069 за тарифною
ставкою, передбаченою для імпорту.

Відповідно до п. 3.5 договору № 174/12
вартість послуг оплачується
експедитором протягом 10-банківських
днів з моменту виставлення рахунків.
Проте, за ствердженнями позивача, 17.07.2014
р. відповідач з порушенням строків
оплати здійснив часткову оплату
рахунків від 05.06.2014 р.: № І/17490 - на суму
2055,72 грн., № І/18671 - на суму 2055,72 грн., №
І/18672 - на суму 2055,72 грн., всього 6167,16 грн.
Відтак, позивач стверджує, що загальна
сума заборгованості відповідача
складає 121812,77 грн.

До того ж з огляду на те, що умовами п. 6.5
договору передбачено нарахування пені
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення за
порушення експедитором термінів
оплати наданих послуг, позивачем
нараховано на суму боргу пеню в сумі
8199,81 грн. за період з 20.06.2014 р. по 02.10.2014 р.
Також за вказаний період прострочення
позивачем згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
здійснено нарахування 3% річних в сумі
1065,45 грн. та інфляцію в сумі 1465,65 грн., що
заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.10.2014 р. позовну заяву ПрАТ
„Контейнерний термінал Іллічівськ"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/4137/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

Відповідач з позовом не згоден та
вважає його необґрунтованим з підстав,
зазначених у відзиві на позов (а.с. 73-75),
посилаючись при цьому на те, що позовні
вимоги ґрунтуються на обставинах, не
підтверджених належними доказами. Так,
відповідач вказує, що позивач всупереч
положенням договору спочатку 01.07.2014
року виставив рахунки за надані
послуги №І/18672, І/18671, І/17490 з розрахунку
вартості наданих послуг з перевалки і
по зберіганню контейнерів з вантажем в
ІМТП за ставками стосовно імпортних
вантажів, що є порушенням умов договору
і в свою чергу, не законною дією. Також
відповідач зазначає, що виставлений
14.06.2014 року рахунок № Т/19021 на суму 6167,16
грн., який відобразив правильність
розрахунків за надані послуги із
зберігання контейнерів з транзитним
вантажем, був оплачений у повному
обсязі згідно платіжного доручення
№1454 з простроченням у 17 днів, при цьому
відповідачем була сплачена пеня за
порушення строків оплати в розмір 127,32
грн. згідно платіжного доручення № 1740
від 04.09.2014 р. Наразі відповідач вказує,
що позивач помилково визначає
імпортним вантаж, що прибув за
коносаментом KOLRIG13ILK0374. Наразі
відповідач посилається на положення
Закону України „Про транзит вантажів",
за якими транзитний вантаж - це вантаж
що перевозиться всіма видами
транспорту, в тому числі і зі зміною
видів транспорту на території України,
через територію України під митним
контролем без використання його у
вільному обігу на Україні. Як зазначає
відповідач, документами, що
підтверджують транзитне переміщення
через територію України вантажів, є
коносаменти, CMR та інші документи,
зазначені в ст. 6 вказаного Закону. При
цьому відповідач наголошує, що у
виданому ПАТ „Іллічівськзовніштранс"
наряді №8 від 04.06.2014 року режим митного
оформлення вантажу транзитом
підтверджується оформленням митною
службою документа поставки TR 74 ЕЕ №
500040001/2014/009310 та ВМД ІМ 74 500040001/2014/009574 для
подальшого розміщення на митний склад
ПАТ „Іллічівськзовніштранс" під
митний контроль. Натомість доказів
того, що вантаж використаний на
території України у вільному обігу,
тобто оформлений як імпортний,
позивачем не надано. З огляду на
відсутність встановленої процедури
необхідності підтвердження статусу
вантажу в договорі № 174/12 та додаткових
угод до нього, ПАТ
„Іллічівськзовніштранс" надало
оперативним працівникам позивача
документи на частину вибулого
транзитом за межі території України
вантажу. Решта вантажу знаходиться на
митному складі та зберігається під
митним контролем. Таким чином,
відповідач просить суд відмовити у
задоволенні позову.

У наданих позивачем до суду поясненнях
(а.с. 128-132) та додаткових поясненнях по
справі (а.с. 136-137) останній підтверджує
свою можливість та намір здійснити
коригування спірних рахунків в частині
ПДВ та застосування тарифу за
зберігання транзитних контейнерів
замість відповідного тарифу для
імпортних контейнерів у випадку
надання відповідачем належним чином
засвідчених документів, що підтвердять
факт вибуття за межі митної території
України всієї коносаментної партії
вантажу з контейнерів у митному режимі,
що виключає їх вільний обіг, та
письмові підтвердження від
вантажоотримувача про одержання
вантажу (оскільки такий документ був
отриманий відповідачем на частину
вантажу, позивач вважає можливим
отримання таких листів і на решту
вантажу). При цьому позивач зазначає, що
перевиставлення рахунків із
коригуванням ПДВ у разі обґрунтованого
звернення експедиторської компанії
щодо транзитного статусу вантажів не є
принциповою складністю для ПП „КТІ",
адже це становить звичайну ситуацію в
господарській діяльності з обробки
вантажів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

16 лютого 2012 року між Приватним
підприємством „Укртрансконтейнер", що
діє на підставі договору № 435-О про
спільну діяльність в Іллічівському
морському торговельному порту (договір
простого товариства) від 22.06.2005 р., (далі
- термінал) та ПАТ
„Іллічівськзовніштранс" (експедитор)
був укладений договір №174/12 про надання
послуг з обробки вантажів у
контейнерах, згідно п.1.1. якого термінал
у порядку та на умовах договору надає
експедитору комплекс послуг/робіт із
обробки в Іллічівському морському
торгівельному порту експортних,
імпортних і транзитних безпечних і не
потребуючих особливих режимів
зберігання вантажів в 20-, 40- і понад
40-футових контейнерах стандартів ISO, а
також інші послуги/роботи, а експедитор
зобов'язується оплачувати надані
терміналом послуги/роботи.

Вказаний договір згідно п. 7.1 набрав
чинності з дати його підписання. В
подальшому з 15.05.2012 р. Приватним
підприємством „Укртрансконтейнер"
(термінал) було змінено найменування на
Приватне підприємство „Контейнерний
термінал Іллічівськ" .

Згідно п. 3.1. договору експедитор
оплачує послуги терміналу за тарифами
терміналу, у тому числі:

- транспортно-експедиторське
обслуговування експортно-імпортних та
транзитних вантажів в контейнерах 45,49
грн./конт.;

- транспортно-експедиторське
обслуговування порожніх контейнерів -
4,55 грн./конт.;

- оформлення коносаментів та
маніфестів на відвантаження
контейнерів на експорт у лінійному
сполученні: вартість оформлення
першого аркушу коносамента - 65,48
грн./лист., вартість оформлення одного
контейнера в додатку до одного
коносаменту - 1,53 грн./конт., вартість
оформлення одного порожнього
контейнера в додатку до коносаменту -
0,51 грн./конт.

Згідно з додатковою угодою № 3 від
15.06.2013 р., укладеною між позивачем та
відповідачем до вказаного договору
№174/12 пункт 3.1 цього договору викладено
у новій редакції з детальним
визначенням вартості послуг по видам
контейнерів.

В п. 3.2 договору (з урахуванням змін,
внесених згідно з додатковою угодою №
3) передбачено, що послуги, не зазначені
у п. 3.1., вартість яких не сплачується за
акордною ставкою, надаються терміналом
на підстав заявок експедитора та
сплачуються за тарифами терміналу,
чинними на день надання цих послуг. У
випадках відсутності тарифів плата за
ці послуги здійснюється за фактичними
витратами. У заявці згідно наведеного в
договорі зразку експедитор вказує, що
він ознайомлений і згодний з вартістю
тарифів терміналу, чинних на день
надання послуг, що зазначені у заявці.
Фактом виконання терміналом робіт
(послуг) є підписаний акт виконаних
робіт.

Згідно п. 3.3 договору (з урахуванням
змін, внесених згідно з додатковою
угодою № 3) заявки експедитора на
послуги, надані терміналом, і акти
виконаних робіт повинні підписуватися
вповноваженими представниками
експедитора, при цьому підтвердженням
повноважень представника є видане
експедитором доручення.

У відповідності з п. 3.4 договору (з
урахуванням змін, внесених згідно з
додатковою угодою № 3) на підставі
заявки та акта виконаних робіт
терміналом формуються рахунки та акти
надання послуг до відповідних рахунків
протягом 1 робочого дня після обробки
контейнерів в ІМТП, включаючи
вивантаження контейнера з території
терміналу на судно/випуску з території
терміналу (відповідно до митного
режиму). Копії виставлених рахунків
направляються експедитору для відома
та сплати шляхом надіслання на
електронну адресу, зазначену
експедитором у розділі 8 договору, а у
випадку відсутності такої адреси в
умовах договору на дату його
підписання - на адресу електронної
пошти, повідомлену експедитором за
запитом терміналу. Сторони погодились,
що акт надання послуг до відповідного
рахунку, підписаний уповноваженими
представниками сторін, є документом, що
підтверджує виконання терміналом
робіт на користь експедитора.
Прийом-передача рахунку та акту для
підпису та оформлення здійснюється
сторонами шляхом передачі
уповноваженим представникам під
особистий підпис у реєстрі
пред'явлених рахунків. Експедитор
зобов'язаний не пізніше 5-го робочого
дня після обробки контейнерів
направити до терміналу уповноваженого
представника відповідно до доручення
(доручення повинно бути надано
експедитором у відділ розрахунків з
клієнтами термінала протягом 3-х днів з
моменту підписання даного договору)
для отримання екземплярів рахунку та
акту надання послуг до такого рахунку
та повернути терміналу підписаний та
засвідчений власною печаткою належний
терміналу екземпляр акту. У разі
невиконання експедитором зазначених
зобов'язань акт надання послуг
вважається прийнятим ним без зауважень
і має силу документу, підписаного
експедитором.

За умовами п. 3.5. договору (з урахуванням
змін, внесених згідно з додатковою
угодою № 3) вартість послуг термінала
за цим договором сплачується
експедитором протягом 10-ти банківських
днів з дати виставлення рахунку.

В п. 3.6. договору (з урахуванням змін,
внесених згідно з додатковою угодою №
3) передбачено, що термінал має право в
однобічному порядку змінювати тарифи.
При збільшенні рівня тарифів, що
зазначені в цьому договорі, термінал
повідомляє експедитора про таку зміну
надісланням інформаційного листа,
нотісу або повідомлення на адресу
експедитора засобами поштового зв'язку
або кур'єрської служби доставки, не
пізніше, ніж за 30 днів до зміни тарифів.
При зниженні рівня тарифів
повідомлення не надсилається. Тарифи
на послуги за даним договором, що
встановлюються і регулюються державою,
змінюються відповідними
нормативно-правовими актами
вповноважених центральних органів
державного управління. Дані тарифи на
послуги термінала вважаються
зміненими від дня набрання юридичної
чинності відповідного
нормативно-правового акту
центрального органа державного
управління або із зазначеної в даному
акті дати і термінал вправі
застосовувати зазначені змінені
тарифи від дня набрання ними чинності.
Незнання експедитором
нормативно-правових актів центральних
органів державного управління, що
регулюють тарифи на надавані
терміналом послуги, не звільняє
експедитора від їхнього виконання.

Зазначені в договорі ставки наведені
без урахування ПДВ. ПДВ нараховується
відповідно до діючого законодавства
України (п. 3.7 договору із змінами).

Як з'ясовано судом, в рамках виконання
вказаного договору згідно з
коносаментом KOLRIG13ILKO0374 на теплоході СМА
CGM RABELAIS 24.02.2014 р. на митну територію
України прибув вантаж в 6-ти
завантажених 40-футових контейнерах
MSKU1111811, MSKU1284993, MRKU2910533, MRKU4262656, MSKU9293224,
MRKU2528069, лінії MAERSK LINE. Відповідач - ПАТ
„ІВТ" було призначено перевізником в
якості експедитора вказаного вантажу,
що прибув на митну територію України
24.02.2014 року. З наявних в матеріалах
справи видаткових ордерів № 17341, № 17342,
№ 207331, № 17340, № 17343, № 17339 від 05.06.2014 року
вбачається, що контейнери були
вивантажені на території
контейнерного терміналу ІМТП під
митним контролем та видані експедитору
- відповідачу. Відповідно до наряду № 8
від 04.06.2014 року перевізником був
заявлений митний режим „транзит" (TR),
кінцевий одержувач ТОВ „Тютюнова
фабрика „Укрднестргруп", республіка
Молдова.

Згідно з вантажною митною декларацією
№ 500040001/2014/009574 (а.с. 30-31) одержувачем
товару було задекларовано ПАТ „ІВТ",
заявлений митний режим - ІМ 74
(розміщення іноземного товару на
митному складі).

В подальшому вказані контейнери були
розміщені на митному ліцензійному
складі ПАТ „ІВТ" і розформовані.

Як вказує позивач, за фактом
відвантаження контейнерів терміналом
були проаналізовані надані ПАТ „ІВТ" і
перевізником документи, в результаті
чого 05.06.2014 року сформовані рахунки №
І/17490, № І/18671, № І/18672 на суму 127979,43 грн.
за послуги зберігання, виходячи з
тарифної ставки для імпортних
завантажених контейнерів. За
ствердженнями позивача, вказані
послуги відповідач 17.07.2014 р. сплатив
лише в сумі 6167,16 грн., у зв'язку з чим
сума заборгованості відповідача на
надані послуги складає 121812,77 грн., що
стало підставою для звернення позивача
до суду із заявленим позовом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з аналізу умов укладеного між
сторонами по справі договору, останній
за своєю суттю відноситься до
договорів надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього
ж Кодексу можуть застосовуватися до
всіх договорів про надання послуг, якщо
це не суперечить суті зобов'язання.

Так, укладений між сторонами по справі
договір є підставою для виникнення у
сторін договору зобов'язань відповідно
до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509
ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК
України вказаний договір є
обов'язковим для виконання його
сторонами.

Ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України
визначено, що виконавець повинен
надати послугу особисто.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

У відповідності до норм ст. 632 ЦК
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

З огляду на вказане, враховуючи
наявність у сторін по справі
договірних відносин з надання послуг,
відповідно виконання зобов'язань має
бути здійснено відповідно до умов
спірного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно платіжного доручення №1454 від
17.07.2014 р. відповідач здійснив оплату
рахунку № Т/19021 від 14.06.2014 р. на суму 6167,16
грн. За ствердженнями відповідача,
вказаний рахунок № Т/19021 на суму 6167,16
грн. (а.с. 87) відображав правильність
розрахунків за надані послуги із
зберігання контейнерів з транзитним
вантажем. Натомість позивач у своїх
письмових поясненнях (а.с. 128-132) вказує
про відсутність такого розрахункового
документа у нього та відповідно про
необґрунтовану сплату відповідачем
коштів за цим рахунком, які можуть бути
повернуті відповідачу за його
письмовим зверненням. Наразі позивач
стверджує про надання ним послуг зі
зберігання вантажів відповідно до умов
договору, внаслідок чого у відповідача
виникло зобов'язання з оплати цих
послуг. В обґрунтування надання послуг
позивач посилається на акти надання
послуг зберігання до рахунків № І/17490,
№ І/18671, № І/18672 на суму 127979,43 грн.,
вказуючи, що вартість цих послуг
розрахована, виходячи з тарифної
ставки для імпортних завантажених
контейнерів. При цьому позивач
стверджує, що з дня прибуття вантажу на
територію Іллічівського морського
порту відповідач не надав документів,
які б належними чином підтвердили
транзит вантажу, а відповідно до
наданих відповідачем документів
частину вантажу оформлено як
експортний вантаж, інша частина
знаходиться в режимі митного складу.
Відтак, позивач вважає правомірним
виставлення ним рахунків за послуги
зберігання контейнерів MSKU1111811, MSKU1284993,
MRKU2910533, MRKU4262656, MSKU9293224, MRKU2528069 за тарифною
ставкою, передбаченою для імпорту.

Між тим виходячи з умов п. 3.2-3.4 договору,
фактом виконання терміналом послуг є
підписаний акт виконаних робіт, на
підставі якого позивачем формуються
рахунки та акти надання послуг до
відповідних рахунків. При цьому
сторони погодили, що саме акт надання
послуг до відповідного рахунку,
підписаний уповноваженими
представниками сторін, є документом, що
підтверджує виконання терміналом
робіт на користь експедитора

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Як з'ясовано судом, додані до позову
акти надання послуг відповідачем не
підписані, докази вручення їх
відповідачу у встановленому в договорі
порядку позивач не надав. В свою чергу
відсутність належним чином підписаних
представниками обох сторін актів
надання послуг унеможливлює
встановлення надання цих послуг
позивачем та їх прийняття з боку
відповідача. Тим більш відповідачем
заперечується факт надання позивачем
послуг на спірну суму.

Отже, за відсутністю доказів надання
позивачем послуг на спірну суму
відповідачу згідно договору N174/12 на
обробку вантажів у контейнерах, про що
мав бути складений відповідний акт
надання послуг, з підписанням якого у
відповідача виникає обов'язок сплатити
надані послуги з боку позивача
відповідно до виставленого рахунку,
сформованого на підставі такого акту,
суд не вбачає підстав виникнення у
відповідача обов'язку щодо сплати
заявленої до стягнення суми. Більш
того, матеріали справи не містять
доказів виставлення позивачем
рахунків від 05.06.2014 р. №І/18672, І/18671, І/17490
на спірну суму у встановленому в
договорі порядку. Посилання позивача
на те, що отримання рахунків та актів
наданих послуг підтверджується
відповідачем у листі №01/4/01-2014 від 24.09.2014
р. та ним не заперечується факт
виставлення та прийняття актів наданих
послуг до рахунків № І/17490, № І/18671, №
І/18672, не свідчать про дотримання
позивачем порядку оформлення факту
надання послуг за договором (протягом 1
робочого дня після обробки контейнерів
в ІМТП).

Також суд вважає необґрунтованими
доводи позивача про його можливість і
намір здійснити в подальшому
коригування спірних рахунків в частині
ПДВ та застосування тарифу за
зберігання транзитних контейнерів
замість відповідного тарифу для
імпортних контейнерів, що був
застосований у рахунках на спірну суму,
у випадку надання відповідачем
належним чином засвідчених документів,
що підтвердять факт вибуття за межі
митної території України всієї
коносаментної партії вантажу з
контейнерів у митному режимі, що
виключає їх вільний обіг, та письмові
підтвердження від вантажоотримувача
про одержання вантажу (оскільки такий
документ був отриманий відповідачем на
частину вантажу, позивач вважає
можливим отримання таких листів і на
решту вантажу). Так, вказані доводи
позивача про можливість корегування
рахунків не узгоджуються з порядком
надання послуг та їх оплати, що
встановлені у спірному договорі, які не
можуть бути змінені в односторонньому
порядку.

Всі інші доводи позивача не
спростовують висновку суду про
відсутність у відповідача обов'язку
сплачувати послуги, на які вказує
позивач, з огляду на ненадання останнім
належних доказів в підтвердження факту
отримання цих послуг відповідачем.

За таких обставин, суд вважає
необґрунтованими доводи позивача про
наявність у відповідача
заборгованості в сумі 121812,27 грн. по
договору за надання послуг з обробки
вантажів у контейнерах.

До того ж з огляду на те, що умовами п. 6.5
договору передбачено нарахування пені
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення саме у
випадку порушення експедитором
термінів оплати наданих послуг, суд
вважає безпідставними вимоги позивача
про стягнення нарахованої пені в сумі
8199,81 грн. за період з 20.06.2014 р. по 02.10.2014 р.,
оскільки судом не встановлено факту
надання цих послуг та наявність у
відповідача обов'язку їх сплатити, та
як наслідок порушення відповідачем
цього обов'язку.

Аналогічно не можуть бути задоволені
вимоги позивача про стягнення 3% річних
в сумі 1065,45 грн. та інфляції на суму 1465,65
грн. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду
на відсутність у відповідача
простроченого грошового зобов'язання
з оплати послуг.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Приватного підприємства
„Контейнерний термінал Іллічівськ" є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам та вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим
не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного
підприємства „Контейнерний термінал
Іллічівськ" до Публічного акціонерного
товариства „Іллічівськзовніштранс"
про стягнення 132543,18 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 15 грудня 2014 р.

Суддя
В.С. Петров