ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р.Справа № 916/4205/14

Господарський суд Одеської області у
складі :

судді
Никифорчука М.І.

при секретареві Нїколаєві
П.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: Бурлакіна О.В. за
довіреністю № 20 від 26.09.2014р.;

Від відповідача: Лозінський Ю.В. за
довіреністю № 01/11-702 від 09.12.2013р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу:

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний
аеропорт "ОДЕСА";

До відповідача: Комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси";

про стягнення 243 099,16 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженю
відповідальністю «Міжнародний
аеропорт «Одеса» (далі - Позивач)
звернулось до Комунального
підприємства „Теплопостачання міста
Одеси» (далі - Відповідач) із позовом
про стягнення 243 099,16 грн. - суми боргу з
урахуванням пені, 3 % річних та індексу
інфляції за договором про закупівлю
послуги з опалення для потреб
населення та бюджетних організацій за
державні кошти посилаючись на
наступне.

Між сторонами у справі 26.03.2013 р.
був укладений договір № ТГО-162/13 (далі -
Договір), за яким Позивач зобов'язався
надати Відповідачу послуги з
постачання, виробництва та
транспортування теплової енергії для
потреб населення, а Відповідач
прийняти та оплатити таі послуги.

Позивач належним чином виконував
умови Договору та поставляв
Відповідачеві теплову енергію.

Як зазначає позивач, станом на
10.10.2014 р. Відповідачем не сплачений
повністю рахунок № 769 від 31.03.2014 р. у
зв'язку з чим за Відповідачем
рахується заборгованість в сумі 208 571, 76
грн. (розрахунок у матеріалах справи).

За Актом здачі - приймання робіт
(надання послуг) № 712 від 31 березня 2014
р., посвідченого обома сторонами,
виконавцем (Позивачем) були проведені
роботи з постачання, виробництва та
транспортування теплової енергії для
потреб населення за березень 2014 р. на
суму 237 388, 46 грн.

Вказані рахунок та акт свідчать
про поставку теплової енергії
Відповідачеві та про наявну у
Відповідача заборгованість перед
позивачем.

Згідно п.4.1 Договору, розрахунки
проводяться шляхом сплати Замовником
(Відповідачем) наданих послуг після
підписання акти приймання передачі
послуг та на протязі 20-ти днів з
моменту пред'явлення Учасником
(Позивачем) рахунку - фактури на оплату
послуг.

Рахунки та акт були отримані
Відповідачем 01.04.2014 р. Оплата в сумі 28
816,68грн. здійснена 14.05.2014 р.

Таким чином, залишок суми боргу
складає 208 571,76 грн.

Відповідно до п.6.1 Договору при
неналежному виконанні умов Договору,
сторони несуть відповідальність,
передбачену законами та цим Договором.

На вказану суму боргу
Відповідачеві нараховано пені в сумі 19
234,32 грн. за період прострочення з 14.05.2014
р. по 16.07.2014 р. (облікова ставка НБУ 9,5000%)
та з 17.07.2014р. по 10.10.2014 р. (облікова ставка
НБУ 12,5000 %) (розрахунок у матеріалах
справи).

З підстав ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України відповідачеві на
вказану суму боргу нараховано 3% річних
в сумі 2571,43 грн. за період з 14.05.2014 р. по
10.10.2014 р. та індекс інфляції за цей же
період в сумі 12721,65 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 612, 625, 901, 903
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України,
позивач просить позов задовольнити та
стягнути з відповідача вказані вище
суми.

Відповідач з вимогами фактично
згоден, 10.11.2014 р. надав відзив на позов у
якому просить відмовити в стягнення
штрафних санкцій - пені, 3% річних та
інфляційних посилаючись, посилаючись
на скрутне фінансове становище
підприємство ( т.1, а.с. 34-36).

Обґрунтовуючи заперечення щодо
відмови у стягненні пені, 3% річних та
індексу інфляції, Відповідач
посилається на приписи ч.1 ст. 233
господарського кодексу України та п.
3.17.4 Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Крім того, додатком до відзиву
відповідачем надано звіт про фінансові
результати підприємства за 9 місяців 2014
р., баланс підприємства станом на 01.10.2014
р. (звіт про фінансовий стан), реєстр про
передачу виконавчих документів до
відділів державної виконавчої служби,
які на думку Відповідача свідчать про
скрутне фінансове становище
підприємства, наявність збитків у
підприємства.

19.11.2014 р. відповідач надав
доповнення до відзиву у яких зазначив,
що приписами п. 6.2 Договору не
передбачено відповідальність
відповідача у вигляді нарахування
штрафних санкцій. ( т.3, а.с. 56-57)

В засіданні суду оголошено
перерву з 19.11.2014 р. по 15.12.2014 р. за
правилами ст. 77 ГПК України.

В засіданні суду 15.12.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши надані
докази, вислухавши представників
сторін, проаналізувавши приписи
законодавства, що регулюють
правовідносини по даному спору,
господарський суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 32
Господарського процесуального кодексу
(ГПК) України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами,
зокрема: письмовими і речовими
доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Як випливає з матеріалів справи,
приведені Позивачем обставини справи
цілком підтверджуються наданими ним
доказами, а саме: вказаним вище
Договором, Актом здачі - приймання
робіт (надання послуг) № 712 від 31
березня 2014 р., рахунком № 769 від 31.03.2014 р.,
розрахунком заборгованості.

Проаналізувавши вказані докази,
суд приймає їх до уваги як такі, що
доводять правомірність вимог
Позивача. Вказані докази сумніву у суду
не викликають.

Посилання Позивача на
вищенаведені норми ЦК України суд
вважає правильним, оскільки саме цими
нормами ЦК України регулюються
правовідносини по даному спору.

Дотепер Відповідач вказану суму
боргу повністю не сплатив чим порушив
умови Договору та приписи ст. ст.525, 526
ЦК України.

У зв'язку з несплатою
відповідачем вказаної суми боргу йому
правомірно нараховані пеня, 3% річних
та індекс інфляції, згідно приведеного
позивачем розрахунку.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми боргу, суд
погоджується з ним та вважає
правильним.

Згідно ч.1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином, Відповідач повинен
сплатити позивачеві вказані вище суми.

Заперечення Відповідача щодо відмови у
стягненні пені, 3% річних та індекс
інфляції, на думку суду, задоволенню не
підлягає з цих підстав, що Відповідач
не довів належним чином необхідність
та можливість зменшення розміру пені у
даному випадку та підстави відмови у
стягненні 3% річних та індексу інфляції.

Так, надані Відповідачем звіт про
фінансові результати підприємства за 9
місяців 2014р., баланс підприємства
станом на 01.10.2014 р. (звіт про фінансовий
стан), реєстр про передачу виконавчих
документів до відділів державної
виконавчої служби, на думку суду,
свідчать про звичайну господарську
роботу підприємства, яке має певні
борги та фінансові труднощі, та на
думку суду, не є підставою для
зменшення розміру пені та звільнення
Відповідача від сплати 3 % річних та
індексу інфляції. Вказані докази
свідчать лише про фінансове становище
підприємство яке веде звичайну
господарську діяльність.

Відповідно до частини 1 ст. 233
Господарського кодексу України, на яку
посилається відповідач щодо зменшення
розміру штрафних санкцій, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Така ж позиція зазначена і в п.
3.17.4 Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" за
яким вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З приведеного випливає, що суд має
право зменшити розмір санкцій у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. Тобто умовою зменшення
розміру штрафних санкцій є надмірно
великі штрафні санкції порівняно із
збитками кредитора.

З наданого позивачем розрахунку
штрафних санкцій, на думку суду, цього
не випливає. Наданий розрахунок
повністю відповідає наявній сумі
боргу.

Ствердження відповідача що
приписами п. 6.2 Договору не передбачено
відповідальність відповідача у
вигляді нарахування штрафних санкцій
суд відхиляє, так як за приписами п. 6.3
цього ж Договору у випадках, не
передбачених цим Договором, сторони
несуть відповідальність передбачену
чинним законодавством.

Підсумовуючи викладене, суд
вважає вимоги Позивача законними,
обґрунтованими, доведеними наявними у
справі доказами і тому, підлягаючими
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України
у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволенних
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" -
задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси" (65110, м. Одеса, вул.
Балківська, буд. 1-Б, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний
аеропорт "ОДЕСА" (65054, м. Одеса, Аеропорт
ЦА (Цивільної Авіації)), ): суму основного боргу в розмірі -
208 571 (двісті вісім тисяч п'ятсот
сімдесят одна) грн. 76 коп., пені в сумі
19234 (дев'ятнадцять тисяч двісті
тридцять чотири) грн. 32 коп., 3% річних в
сумі 2571 (дві тисячі п'ятсот сімдесят
одна) грн. 43 коп., індекс інфляції в сумі
12721 (дванадцять тисяч сімсот двадцять
одна) грн. 65 коп. та судовий збір в сумі
4861 (чотири тисячі вісімсот шістдесят
одна) грн. 98 коп.

Повний текст рішення складено та
підписано 22 грудня 2014 р.

Суддя
М.І.
Никифорчук