ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 911/4561/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Кагарлицького міжрайонного
прокурора Київської області в
інтересах держави;

до Фермерського господарства
«Діброва»;

Кагарлицької районної державної
адміністрації Київської області;

про визнання недійсним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
договору та повернення майна

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився ;

від відповідача 1: Клапчук Ф.П.
(довіреність б/н від 01.12.2014 р.), Черничко
В.Г. (наказ № 1 від 09.06.2004 року);

від відповідача 2: Івашко С.І.
(довіреність № 01-28-0124 від 20.01.2014 р.).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Кагарлицького міжрайонного
прокурора Київської області (позивач) в
інтересах держави до Фермерського
господарства «Діброва» (відповідач-1)
та Кагарлицької районної державної
адміністрації Київської області
(відповідач-2) про визнання недійсним та
скасування розпорядження, визнання
недійсним договору та повернення
майна.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 27.10.2014 року порушено
провадження у справі № 911/4561/14 та
призначено до розгляду на 18.11.2014 року.

17.11.2014 року до Господарського суду
Київської області від відповідача 1
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 18.11.2014
року представник відповідача 1 не
з'явився, позивач та відповідач 1 вимоги
ухвали Господарського суду Київської
області від 27.10.2014 року не виконали.
Розгляд справи відкладався до 02.12.2014
року.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
оголошувалась перерва до 23.12.2014 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
відповідачів, дослідивши надані
сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

Як зазначає Кагарлицький міжрайонний
прокурор, за наслідками проведеної
прокуратурою перевірки встановлено
порушення вимог чинного законодавства
при наданні в користування об'єкту
водного фонду.

У зв'язку з чим, Кагарлицький
міжрайонний прокурор звернувся до суду
з позовом про визнання незаконними та
скасування розпорядження Кагарлицької
районної державної адміністрації від
03.06.2004 року № 300 «Про надання в оренду
земель водного фонду»; визнання
недійсним договору оренди водного
об'єкту та земель водного фонду,
укладеного 30.11.2004 року між Кагарлицькою
районною державною адміністрацією та
Фермерський господарством «Діброва»
та зобов'язання відповідача повернути
водний об'єкт та землі водного фонду
площею 1,8 га, що знаходяться на
території Переселенської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області у користування держави в особі
Кагарлицької районної державної
адміністрації.

Як зазначає прокурор в позові,
Розпорядженням Кагарлицької районної
державної адміністрації від 03.06.2004 року
№ 300 «Про надання в оренду земель
водного фонду» надано дозвіл на
укладення договору оренди земель
водного фонду Переселенської
сільської ради з Фермерським
господарством «Діброва» у тому числі
ставка - площею 1,0 га та прибережних
смуг - площею 0,8 га для
рибогосподарських потреб.

На підставі вказаного розпорядження
30.11.2004 року між Кагарлицькою районною
державною адміністрацією та
Фермерський господарством «Діброва»
було укладено Договір оренди водного
об'єкта та земель водного фонду (надалі
- Договір оренди) згідно з яким
відповідачу1 передано в користування
строком на 50 років на умовах оренди
водний об'єкт та земельну ділянку
земель водного фонду загальною площею
1,8 га у тому числі водне дзеркало ставу
1,0 га та землі під прибережною захисною
смугою площею 0,8 га, що знаходяться на
території Переселенської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області за межами населеного пункту.

Договір оренди зареєстрований у книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі 30.11.2004 рок за №
225.

Прокуратура просить визнати недійсним
вищенаведений Договір оренди і як
наслідок ставить вимогу про
зобов'язання відповідача1 повернути
водний об'єкт та земельну ділянку
водного фонду, які ним орендуються за
спірним Договором, у користування
держави.

В обґрунтування позовних вимог
прокуратура зазначає, що з огляду на
норму ст. 51 Водного кодексу України (у
відповідній редакції на момент
винесення Розпорядження та укладення
договору) Кагарлицька районна державна
адміністрація не мала повноважень на
передачу в оренду водного об'єкту
загальнодержавного значення, оскільки
відповідні повноваження надані
виключно Кабінету Міністрів України,
який в свою чергу, не надавав
Кагарлицькій районній державній
адміністрації повноваження по
розпорядженню водними об'єктами
загальнодержавного значення.

Крім того, Розпорядження Кагарлицької
районної державної адміністрації, на
підставі якого укладено спірний
Договір, стосується лише передачі в
оренду земельної ділянки, а не водного
об'єкту.

Також, прокуратура в обґрунтування
підстав позовних вимог посилається на
порушення відповідачем1 правил
спеціального водокористування, а саме
не отримання відповідного дозволу.

В порушенням вимог ст. 51 Водного
кодексу України (у чинній редакції на
момент укладення спірного договору)
даний договір не був погоджений з
державними органами охорони
навколишнього природного середовища
та водного господарства. Збір за оренду
водного об'єкта (його частини) в
Договорі оренди не визначено.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначає, що Наказом
Державного комітету України по водному
господарству від 03.06.1997 року № 41,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 06.01.1998 року за № 2/2442,
затверджено Перелік річок та водойм
України, що віднесені до водних
об'єктів місцевого значення, згідно з
яким водні об'єкти місцевого значення
знаходяться на території Одеської,
Миколаївської, Херсонської,
Запорізької, Донецької областей та
Автономної Республіки Крим.

На території Київської області всі
водойми відносяться до водних об'єктів
загальнодержавного значення, що
підтверджується листом Обухівського
міжрайонного управління водного
господарства від 19.05.2014 року № 06-95.

Таким чином, прокуратура вважає, що
спірний водний об'єкт, який знаходиться
на території Переселенської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області, відноситься до водних об'єктів
загальнодержавного значення.

Згідно з п. 2 ст. 14 Водного кодексу
України (у редакції, чинній на момент
прийняття спірного Розпорядження) до
відання Кабінету Міністрів України у
галузі управління і контролю за
використанням і охороною вод та
відтворенням водних ресурсів належить
розпорядження водними об'єктами
загальнодержавного значення.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 51 Водного
кодексу України (у редакції, чинній на
момент прийняття спірного
Розпорядження) орендодавцями водних
об'єктів загальнодержавного значення є
Кабінет Міністрів України та місцеві
державні адміністрації. Розподіл
повноважень щодо передачі водних
об'єктів загальнодержавного значення
визначається Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Кодексу та
інших законів України.

Прокуратура зазначає, що Кабінетом
Міністрів України не визначений чіткий
розподіл повноважень щодо передачі в
оренду водних об'єктів
загальнодержавного значення, та
порядок розрахунку орендної плати за
їх використання. Кабінет Міністрів
України не надавав Білоцерківській
районній державній адміністрації
повноважень щодо розпорядження
водними об'єктами загальнодержавного
значення.

Як встановлено судом, Розпорядженням
Кагарлицької районної державної
адміністрації від 03.06.2004 року № 300 «Про
надання в оренду земель водного фонду»
надано дозвіл на укладення договору
оренди земель водного фонду
Переселенської сільської ради з
Фермерським господарством «Діброва» у
тому числі ставка - площею 1,0 га та
прибережних смуг - площею 0,8 га для
рибогосподарських потреб.

На підставі вказаного Розпорядження
30.11.2004 року між Кагарлицькою районною
державною адміністрацією та
Фермерський господарством «Діброва»
було укладено Договір оренди водного
об'єкта та земель водного фонду (надалі
- Договір оренди) згідно з яким
відповідачу1 передано в користування
строком на 50 років на умовах оренди
водний об'єкт та земельну ділянку
земель водного фонду загальною площею
1,8 га у тому числі водне дзеркало ставу
1,0 га та землі під прибережною захисною
смугою площею 0,8 га, що знаходяться на
території Переселенської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області за межами населеного пункту.

Статтею 84 Земельного кодексу України (в
редакції, чинній у відповідний період)
визначено право власності на землю
держави, зокрема, передбачено, що у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

Право державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій відповідно до
закону.

У відповідності до ч.3 ст.122 Земельного
кодексу України (в редакції до
06.09.2012 року) районні державні
адміністрації передають земельні
ділянки із земель державної власності
у власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для: а) сільськогосподарського
використання, б) ведення водного
господарства в) будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району.

Згідно зі ст. 58 Земельного кодексу
України (у відповідній редакції) до
земель водного фонду належать землі,
зайняті, морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Крім того, ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу
України (у відповідній редакції)
передбачено, що громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища, інші водойми, болота та
острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Відповідачі у відзивах проти позову
заперечували, зазначали, що відповідно
до ст. 3 Водного кодексу України усі
води (водні об'єкти) на території
України становлять її водний фонд. До
водного фонду України належать: 1)
поверхневі води: природні водойми
(озера); водотоки (річки, струмки) штучні
водойми (водосховища, ставки) і канали;
інші водні об'єкти; 2) підземні води та
джерела; 3) внутрішні морські води та
територіальне море.

Статтею 5 Водного кодексу України (у
редакції, чинній на момент укладення
спірного Договору), визначено водні
об'єкти загальнодержавного і місцевого
значення.

До водних об'єктів загальнодержавного
значення належать: 1) внутрішні морські
води та територіальне море; 2) підземні
води, які є джерелом централізованого
водопостачання; 3) поверхневі води
(озера, водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків; 4) водні
об'єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Водного кодексу
України (у відповідній редакції) у
користування на умовах оренди водні
об'єкти (їх частини) місцевого значення
та ставки, що знаходяться в басейнах
річок загальнодержавного значення,
можуть надаватись водокористувачам
лише для риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях.

Відповідно до ч.5 ст. 51 Водного кодексу
України (у відповідній редакції)
орендодавцями водних об'єктів
загальнодержавного значення є Кабінет
Міністрів України та місцеві державні
адміністрації.

Таким чином, безпосередньо нормами
Земельного та Водного кодексів України
було закріплено право місцевих
державних адміністрацій надавати
землі водного фонду та водні об'єкти
загальнодержавного значення в оренду.

Також, у ч.6 ст. 51 Водного кодексу
України вказано, що розподіл
повноважень щодо передачі водних
об'єктів загальнодержавного значення
визначається Кабінетом Міністрів
України відповідно до Водного Кодексу
та інших законів України.

Щодо повноважень місцевої державної
адміністрації в розумінні ст. 51 Водного
кодексу України суд зазначає, що згідно
зі ст. 1 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», виконавчу
владу в областях, районах, районах
Автономної Республіки Крим, у містах
Києві та Севастополі здійснюють
обласні, районні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації.

Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади.

Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Таким чином, місцева державна
адміністрація, яка є місцевим органом
виконавчої влади і входить до системи
органів виконавчої влади, очолюваної
Кабінетом Міністрів України, здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, в тому числі щодо повноважень
місцевої державної адміністрації,
наданих ч. 5 ст. 51 Водного кодексу
України.

Відповідна колізія законодавства та
невизначеність законодавчого
регулювання відповідного питання не
може бути безумовною підставою для
висновку про незаконність дій місцевої
державної адміністрації щодо передачі
спірних об'єктів в оренду. Дії
Кагарлицької районної державної
адміністрації не суперечать діючому
законодавству. За відсутності чіткого
розподілу повноважень безпосередньо
щодо надання водних об'єктів
загальнодержавного значення чи земель
водного фонду в оренду, з огляду на
зміст ч.ч. 5, 6 ст. 51 Водного кодексу
України та ст. 1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»,
відсутні підстави стверджувати, що
відповідні повноваження належать
виключно Кабінету Міністрів України.

Крім того, враховуючи, що відповідний
водний об'єкт з огляду на ст. 5 Водного
кодексу України не має ознак водного
об'єкту загальнодержавного значення, є
штучною водоймою з невеликою площею,
яка використовується на території не
тільки однієї області, а навіть одного
району області, посилання прокуратури
на необхідність вирішення питання про
надання такого об'єкту в оренду
Кабінетом Міністрів України
суперечить чинній усталеній практиці
та позбавлено будь-якої доцільності.

Також, суд критично оцінює інформацію,
викладену в листі Обухівського
міжрайонного управління водного
господарства від 19.05.2014 року № 06-95,
оскільки, нормою ст. 5 Водного кодексу
України (у редакції, чинній на момент
укладення спірного Договору),
визначено, що до водних об'єктів
загальнодержавного значення
відносяться, зокрема, поверхневі води
(озера, водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків. Однак,
за спірним Розпорядженням в оренду
надавався ставок, який знаходиться на
території однієї області і є окремим
ізольованим об'єктом, тому не може
розцінюватись як притока р. Дніпро чи
навіть притока приток р. Дніпро. В той
же, час, з огляду на норму ч. 1 ст. 51
Водного кодексу України (у відповідній
редакції) умови надання в користування
ставків, що знаходяться в басейнах
річок загальнодержавного значення,
прирівняні до умов надання в
користування водних об'єктів (їх
частин) місцевого значення.

Як визначено в п. 2.24 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 року № 6, судам необхідно
враховувати, що оскільки договір
оренди укладається на виконання
рішення органу місцевого
самоврядування чи виконавчої влади, то
без скасування таких рішень у
встановленому законом порядку
відсутні правові підстави для визнання
відповідних договорів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

У зв'язку з чим, оскільки за наслідками
спору судом не встановлено підстав для
скасування Розпорядження, на підставі
якого укладався спірний Договір
оренди, відсутні правові підстави для
задоволення позовної вимоги про
визнання недійсним Договору оренди з
наведених у позові обставин.

Таким чином, за наслідками розгляду
спору судом не встановлено ознак
порушення чинного законодавства при
винесенні спірного Розпорядження
ознак порушення чинного законодавства
при наданні спірних об'єктів в оренду
відповідачу-1, які були б достатніми
підставами для висновку про
незаконність дій та порушення вимог
чинного законодавства. Також, в позові
не обґрунтовано та не встановлено в
ході розгляду спору фактів порушення
будь-чиїх цивільних прав або інтересів.

Щодо викладених в позові підстав
недійсності спірного Договору оренди
водного об'єкта, судом встановлено, що
відповідно до ч. 1 ст. 284 Господарського
кодексу України істотними умовами
договору є об'єкт оренди (склад і
вартість майна з урахуванням
індексації); строк, на який укладається
договір оренди; орендна плата з
урахуванням її індексації; порядок
використання амортизаційних
відрахувань; відновлення орендованого
майна та умови його повернення або
викупу. Домовленості щодо всіх
істотних умов Договору оренди
досягнуті сторонами та виконуються.

Також, суд звертає увагу позивача, що
згідно зі ст. 48 Водного кодексу України
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

В той же час, з огляду на зміст ч. 3 ст. 48
Водного кодексу України не належать до
спеціального водокористування,
зокрема, роботи, які виконуються без
забору води та скидання зворотних вод.

Таким чином, обов'язковою умовою
спеціального водокористування, в тому
числі і в разі використання води для
рибогосподарських потреб, є
необхідність чи факт забору води або
скидання зворотних вод, що
прокуратурою не обґрунтовано і не
доведено.

Як вбачається з наданих відповідачем-1
доказів та пояснень, заборгованість по
сплаті орендної плати згідно Договору
оренди водних об'єктів та земель
водного фонду відсутня. Використання
водних об'єктів в межах та на умовах
встановлених Договором оренди,
своєчасна сплата орендної плати,
утримання водного об'єкту та земель
водного фонду в належному стані,
свідчить про дотримання істотних умов
Договору оренди та не завдає шкоди
інтересам держави.

Прокуратура хибно вважає, що
спеціальне водовикористання
передбачає не тільки забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд та інших об'єктів, але і
використання води для
рибогосподарських потреб, що включає в
себе риборозведення.

Згідно зі ст. 48 Водного кодексу України
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

В той же час, з огляду на зміст ч. 3 ст. 48
Водного кодексу України не належать до
спеціального водокористування,
зокрема, роботи, які виконуються без
забору води та скидання зворотних вод.

Таким чином, обов'язковою умовою
спеціального водокористування, в тому
числі і в разі використання води для
рибогосподарських потреб, є
необхідність чи факт забору води або
скидання зворотних вод, що
прокуратурою не обґрунтовано і не
доведено.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
зокрема ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, для визнання Договору
недійсним необхідна наявність
визначених законодавством порушень,
які мали місце чи були допущені під час
укладення договору, порушення ж, які
пов'язані з виконанням договору, не
впливають на його дійсність.

Також, в спростування наданих
прокуратурою доказів, надання спірного
об'єкта водного фонду в оренду
відовідачу-1 погоджено Обухівським
управлінням меліоративних систем і
водного господарства (Висновок від
15.06.2004 року № 171), Кагарлицьким районним
відділом земельних ресурсів,
Кагарлицькою районною санітарно
епідеміологічною станцією.

Щодо посилань в позові на відсутність
погодження спірного Договору з
держаним органами охорони
навколишнього природного середовища,
відповідно до ст. 51 Водного кодексу
України (в чинній на момент розгляду
спору редакції) така вимога не є
обов'язковою і не впливає на законність
Договору.

Оскільки норма ст. 51 Водного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
розгляду спору) передбачає спрощення
процедури погодження Договору для
водокористувача, з огляду на ст. 58
Конституції України, така норма має
зворотну дію, оскільки пом'якшує
відповідальність.

Таким чином, враховуючи ч. 4 ст. 51
Водного кодексу України та ст. 58
Конституції України, на момент
розгляду спору відсутні підстави
вважати, що непогодження Договору
оренди водного об'єкта з держаним
органами охорони навколишнього
природного середовища має наслідком
його недійсність.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
доведені та не обґрунтовані,
відповідачами спростовані, тому не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено:24.12.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін