ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 рокуСправа № 912/3554/14
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Кабакової В.Г.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", м. Київ

до відповідача:товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Ясенівська", Кіровоградська область,
Олександрійський район, с. Ясенове

про стягнення 445015,59 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Акулініна Л.О.,
довіреність № 675 від 04.11.14;

від відповідача - Охінченко М.С.,
довіреність № 17 від 03.01.13;

Публічне акціонерне товариство
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України" (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою, в якій просить
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Ясенівська" (далі по тексту -
відповідач) заборгованість в сумі
445015,59 грн., з яких: 300000,00 грн.
заборгованість за договором № 80 від
24.10.2013; 8494,21 грн. - 3% річних; 49452,54 грн. -
пеня; 66068,84 грн. збитки від інфляції;
21000,00 грн. 7% штрафу з покладенням на
відповідача витрат по сплаті судового
збору.

Позов мотивовано неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором складського
зберігання зерна № 80 від 24.10.2013.

Позивач в судовому засіданні подав
письмове пояснення від 15.12.2014 (а.с. 145),
за змістом якого просить стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 8494,21
грн; 49452,54 грн. - пені, 66068,84 грн. - збитки
від інфляції, 21000,00 грн. - 7% штрафу з
урахуванням періодів нарахувань,
зазначених в поясненні до позовної
заяви від 08.12.2014 (а.с. 130 - 138).

Також позивачем повідомлялось про
повне погашення відповідачем основної
суми боргу під час розгляду справи.

Відповідач підтвердив погашення
основної суми боргу, однак подав
заперечення щодо стягнення з нього
зазначених вище нарахувань, з
зазначених у відзиві підстав (а.с. 139, 140).

В судовому засіданні 05.11.2014
оголошувалась перерва до 26.11.2014, 26.11.2014
до 08.12.2014.

Дослідивши матеріали справи всебічно і
повно з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (надалі - зерновий склад)
та відповідачем (надалі -
поклажодавець) 24.10.2013 року було
укладено договір складського
зберігання зерна № 80 (далі - договір),
згідно з умовами якого відповідач
(поклажодавець) зобов'язується в
порядку та на умовах цього договору
передати, а позивач (зерновий склад)
зобов'язується прийняти на зберігання
зернові, зернобобові, круп'яні, олійні
культури врожаю 2013 року, надавати
додаткові послуги, відповідно до
додатку № 1, що є невід'ємною частиною
даного договору та в установлений
строк повернути зерно поклажодавцю
(п.1.1. договору).

Також згідно п. 4.3.2. договору відповідач
(поклажодавець) зобов'язується
своєчасно розрахуватися за надані
послуги з приймання, зберігання,
відвантаження, а також додаткові
послуги згідно з додатком № 1 до цього
договору.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

Зазначений договір за своєю юридичною
природою є договором складського
зберігання.

Згідно п.1 ст. 957 Цивільного кодексу
України за договором складського
зберігання товарний склад
зобов'язується за плату зберігати
товар, переданий йому поклажодавцем, і
повернути цей товар у схоронності.

Відповідно п. 1 ст. 946 Цивільного
кодексу України плата за зберігання та
строки її внесення встановлюється
договором зберігання.

Згідно п.п. 5.4. - 5.7. договору позивач
(зерновий склад) зобов'язаний щомісяця
до третього числа наступного за
звітним місяця надати відповідачу
(поклажодавцю) акт наданих послуг та
виставити рахунок для оплати послуг, що
надані позивачем (зерновим складом).

Плата за сушіння, очищення зерна
проводиться згідно з актами надання
послуг, що складені на підставі актів
на сушіння, очищення, а за
відвантаження та переоформлення - за
фактичну кількість відвантаженого та
переоформленого зерна.

Оплата послуг, що надані позивачем
(зерновим складом) зі зберігання,
відвантаження, переоформлення зерна, а
також додаткових послуг, повинні бути
оплачені відповідачем (поклажодавцем)
протягом 3-х робочих днів з дня
одержання виставленого позивачем
(зерновим складом) рахунку.

Відповідач (поклажодавець) у триденний
термін з дня отримання акту наданих
послуг, підписаного зі сторони
позивача (зернового складу), в разі
згоди з наданими послугами,
зобов'язаний підписати його та
повернути позивачу (зерновому складу)
один примірник.

Відповідно до Порядку випуску бланків
складських документів на зерно, їх
передачі та продажу зерновим складам,
затвердженого Постановою КМУ № 510 від
11.04.2003, підставою для видачі складських
документів на зерно є прийняття зерна
зерновим складом на зберігання.

Відповідно до розділу 3 "Обіг
складських квитанцій" Положення про
обіг складських документів на зерно,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики України від 27.06.2003 р.
№ 198, складська квитанція є документом,
який видається зерновим складом при
прийнятті кожної партії зерна на
зберігання. Підставою для видачі
складської квитанції на зерно є угода
про зберігання зерна, укладена між
зерновим складом і поклажодавцем, та
факт прийняття зерна на зберігання.

При цьому, пунктом 24 статті 1 Закону
України "Про зерно та ринок зерна в
Україні" визначено, що складські
документи на зерно - це
товаророзпорядчі документи, що
видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
повернути його володільцеві такого
документа.

На підтвердження прийняття зерна від
відповідача, позивачем надано
складські квитанції датовані з 28.10.2014
по 30.12.2014 (а.с. 51 - 69).

На виконання умов договору позивачем
та відповідачем були підписані акти
здачі-приймання робіт (а.с. 25 - 31), а саме:

- акт здачі-приймання робіт № 222 від
30.11.2013 року на суму 13433,14 грн;

- акт здачі-приймання робіт № 231 від
05.12.2013 року на суму 6816,63 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт № 237 від
12.12.2013 року на суму 14664,34 грн;

- акт здачі-прийняття робіт № 251 від
18.12.2013 року на суму 274591,77 грн;

- акт здачі-прийняття робіт № 258 від
23.12.2013 року на суму 253849,31 грн;

- акт здачі-прийняття робіт № 261 від
26.12.2013 року на суму 22531,37 грн;

- акт здачі-прийняття робіт № 262 від
30.12.2013 року на суму 8685,29 грн.

Також позивачем складено акти, які
відповідачем не підписані (а.с. 23, 24, 32), а
саме:

- акт здачі-приймання робіт № 122 від
30.10.2013 року на суму 50,46 грн;

- акт здачі-приймання робіт № 127 від
31.10.2013 року на суму 5479,21 грн;

- акт здачі-приймання робіт № 264 від
31.12.2013 року на суму 10,00 грн.

Як вбачається з зазначених актів,
позивач надав відповідачу послуги на
суму 600111,52 грн.

В матеріалах справи наявні виставлені
до оплати рахунки на вказану суму (а.с. 34
- 43).

Відповідач здійснив оплату вказаної
суми у повному обсязі (а.с. 48 - 50, 107, 126 -
129), а саме:

23.12.2013 - 148000,00 грн. із призначенням
платежу "за послуги згідно умов
договору";

10.06.2014 - 100000,00 грн. - "погашення
кредиторської заборгованості згідно
акту звірки взаєморозрахунків";

26.08.2014 - 52111,52 грн. - "за послуги згідно
умов договору";

27.10.2014 - 10,00 грн. - "за складські
квитанції згідно рах. № 313 від 31.12.2013";

27.10.2014 - 50,46 грн. - "за складські
квитанції згідно рах. № 312 від 31.12.2013";

30.10.2014 - 5479,21 грн. - "за послуги згідно
рах. № 148 від 31.10.2014";

05.11.2014 - 150000,00 грн. - "погашення кред.
заборгованості за 2013 рік за послуги
згідно акта звірки взаєморозрахунків";

25.11.2014 - 144460,33 грн. - "погашення
кредиторської заборгованості за 2013
рік".

Тобто відповідачем повністю оплачені
надані позивачем послуги.

За поясненнями представників обох
сторін, рахунки на суму наданих послуг
за підписаними актами надавались
відповідачу одночасно із підписанням
актів.

Рахунки на суму наданих послуг за не
підписаними актами відповідач отримав
при підписанні 27.12.2014 року акта звірки
взаєморозрахунків (а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Сторонами надано докази погашення суми
основної заборгованості в розмірі
300000,00 грн. після подання позову до суду.

За вказаних обставин, господарський
суд вважає, що провадження у справі в
частині стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Ясенівська" суми основного боргу в
розмірі 300000,00 грн. підлягає припиненню
на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Крім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних в розмірі 8494,21 грн; 49452,54 грн. -
пені; 66068,84 грн. - збитки від інфляції;
21000,00 грн. - 7% штрафу.

Вимогу про стягнення штрафу позивач
обгрунтовує статтею 231 ГК України, суми
пені також п. 6.2 договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкцій у
вигляді штрафу та пені, передбаченого
абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за
сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення виконання
не грошового зобов'язання, пов'язаного
з обігом (поставкою) товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, з
вартості яких і вираховується у
відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена позиція, висловлена у
постановах Верховного суду України від
20.12.2010 у справі № 3-41гс10, від 04.02.2014 у
справі № 3-1гс14.

У п. п. 2.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" також зазначено,
що штрафні санкції, передбачені
абзацом третім частини другої статті 231
ГК України, застосовуються за допущене
прострочення виконання лише не
грошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Однак, в даному випадку між сторонами
виникло грошове зобов'язання.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо
кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Згідно з п. 1 ст. 957 ЦК України за
договором складського зберігання
товарний склад зобов'язується за плату
зберігати товар, переданий йому
поклажодавцем, і повернути цей товар у
схоронності

Відповідно до п. 1 ст. 946 ЦК України,
плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Отже, договір про надання послуг
складається із двох взаємопов'язаних
між собою зобов'язань: 1)
правовідношення, в якому виконавець
має надати послугу, а замовник
наділений правом вимагати виконання
цього обов'язку; 2) правовідношення, в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу, а виконавець має право
вимагати від замовника відповідної
оплати.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК
України, можна зробити висновок, що
грошовим зобов'язанням є зобов'язання,
яке виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобов'язання - це таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід
вважати будь-яке зобов'язання, що
складається, у тому числі, із
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу грошима, а виконавець має право
вимагати від замовника відповідної
оплати, є грошовим зобов'язанням.

Аналогічна позиція висловлена у
постанові Верховного суду України від
04.02.2014 у справі № 3-1гс14.

Відтак, стягнення пені та штрафу на
підставі ст. 231 ГК України є
неправомірним.

Однак відповідно до п. 6.2 договору за
прострочку оплати вартості послуг,
наданих зерновим складом понад три дні
з моменту отримання рахунку,
поклажодавець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
простроченої суми за кожний день
прострочки.

З урахуванням п. 5 ст. 254 ЦК України, п. 6
ст. 232 ГК України, п. 5.6. договору, п.6.2
договору, дати оплат та призначення
платежу, пояснення представників щодо
отримання рахунків, враховуючи межі
визначеного позивачем періоду
нарахування згідно пояснення до
позовної заяви від 08.12.2014, те, що день
фактичної сплати боргу не включається
в розрахунок, за розрахунком суду (в
розрахунок не включено акт
здачі-приймання робіт № 264 від 31.12.2013
року на суму 10,00 грн, так як вказаний
акт не відображено в акті
взаєморозрахунків та відсутні докази
направлення його та рахунку на вказану
суму відповідачу) розмір пені складає
34304,23 грн., виходячи з наступного
розрахунку:

на суму 50,46 грн. за період з 09.01.2014 по
09.07.2014 - 3,98 грн.;

на суму 5479,21 грн. за період з 09.01.2014 по
09.07.2014 - 432,63 грн.;

на суму 13433,14 грн. за період з 05.12.2013 по
22.12.2013 - 86,12 грн.;

на суму 6816,63 грн. за період з 11.12.2013 по
22.12.2013 - 29,13 грн.;

на суму 14664,34 грн. за період з 18.12.2013 по
22.12.2013 - 26,11 грн.

на суму 161505,88 грн. за період з 23.12.2013 по
09.06.2014 - 11208,07 грн.

на суму 61505,88 грн. за період з 10.06.2014 по
23.06.2014 - 448,23 грн.;

на суму 253849,31 грн. за період з 27.12.2013 по
27.06.2014 - 19633,33 грн.;

на суму 22531,37 грн. за період з 01.01.2014 по
01.07.2014 - 1749,42 грн.;

на суму 8685,29 грн. за період з 10.01.2014 по
10.07.2014 - 687,21 грн.

Відтак позовні вимоги про стягнення
пені підлягають задоволенню в розмірі
34304,23 грн., а в задоволенні позовних
вимог про стягнення решти суми пені та
штрафу господарський суд відмовляє.

Також позивач просить стягнути 3%
річних в розмірі 8494,21 грн. та 66068,84 грн. -
збитки від інфляції.

У відповідності до вимог статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті, і трьох процентів
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

За розрахунком суду з урахуванням всіх
обставин зазначених при нарахуванні
пені, розмір 3% річних складає 10405,51 грн,
виходячи з наступного розрахунку:

на суму 50,46 грн. за період з 09.01.2014 по
26.10.2014 - 1,21 грн.;

на суму 5479,21 грн. за період з 09.01.2014 по
29.10.2014 - 132,40 грн.;

на суму 13433,14 грн. за період з 05.12.2013 по
22.12.2013 - 19,87 грн.;

на суму 6816,63 грн. за період з 11.12.2013 по
22.12.2013 - 6,72 грн.;

на суму 14664,34 грн. за період з 18.12.2013 по
22.12.2013 - 6,03 грн.

на суму 161505,88 грн. за період з 23.12.2013 по
09.06.2014 - 2243,38 грн.

на суму 61505,88 грн. за період з 10.06.2014 по
25.08.2014 - 389,26 грн.;

на суму 9394,36 грн. за період з 26.08.2014 по
04.11.2014 - 54,82 грн.;

на суму 253849,31 грн. за період з 27.12.2013 по
04.11.2014 - 6530,53 грн.;

на суму 113243,67 грн. за період з 05.11.2014 по
24.11.2014 - 186,15 грн.;

на суму 22531,37 грн. за період з 01.01.2014 по
24.11.2014 - 607,42 грн.;

на суму 8685,29 грн. за період з 10.01.2014 по
24.11.2014 - 227,72 грн.

За розрахунком суду розмір збитків від
інфляції з урахуванням всих обставин
зазначених при нарахуванні пені,
приписів Верховного Суду України та
Вищого господарського суду України
щодо нарахування збитків від інфляції,
складає 76719,54 грн, виходячи з
наступного розрахунку:

на суму 50,46 грн. за лютий - жовтень 2014
року - 9,45 грн.;

на суму 5479,21 грн. за лютий - жовтень 2014
року - 1026,51 грн.;

на суму 161505,88 грн. за січень - травень 2014
року - 16897,31 грн.;

на суму 61505,88 грн. за червень - серпень 2014
року - 1362,50 грн.;

на суму 9394,36 грн. за вересень - жовтень
2014 року - 504,44 грн.;

на суму 253849,31 грн. за січень - жовтень 2014
року - 48160,61 грн.;

на суму 113243,67 грн. за листопад 2014 року -
2151,63 грн.;

на суму 22531,37 грн. за січень - листопад 2014
року - 4783,99 грн.;

на суму 8685,29 грн. за лютий - листопад 2014
року - 1823,10 грн.

Відтак позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних та збитків від
інфляції підлягають задоволенню у
заявленому розмірі.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України на
відповідача покладаються судові
витрати на судовий збір з врахуванням
норм ст. 4 Закону України "Про судовий
збір" в сумі 8177,35 грн.

Як зазначено в пункті 5.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ ГПК України", припинення провадження
у справі з підстав, передбачених ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, не тягне за собою наслідків у
вигляді повернення суми судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 80, 82-85, 116 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Ясенівська" (27325, Кіровоградська
область, Олександрівський район, с.
Ясенове, вул. Гагаріна, 18, код 30798692) на
користь публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 1, )
заборгованість в сумі 108867,28 грн., з яких:
8494,21 3% річних, 34304,23 грн. пені, 66068,84 грн.
збитків від інфляції, а також судовий
збір в сумі 8177,35 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Провадження у справі в частині
стягнення 300000,00 грн. основного боргу
припинити.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 19.12.2014.

Суддя
В.Г. Кабакова