КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 910/14805/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Гордовій Г.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Артиш В.В., представник
за довіреністю №2949 від 17.06.2014р. ;

Розглянувши апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014р. (підписано - 08.09.2014р.)

у справі №910/14805/14 (суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі

до Публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України"

про стягнення 19 254,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Коломиї та
Коломийському районі (надалі - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України"
(надалі - відповідач) про стягнення 19
254,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що внаслідок виданої
Коломийським відділенням №6341 ВАТ
"Державний ощадний банк України".
недостовірної довідки про заробітну
плату №38 від 26.05.2004р. для обчислення
пенсії Ткачовій В.В., було здійснено
неправильне її нарахування і виникла
переплата пенсії за період з січня 2004
року по березень 2014 року в розмірі 19
254,55 грн., яку відповідач, відповідно до
ст. 101 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" зобов'язаний
відшкодувати.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014р. позовну заяву
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
прийнято до розгляду.

Публічне акціонерне товариство
"Державний Ощадний банк України" надало
письмовий відзив на позовну заяву
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі. В
обґрунтування заперечень відповідач
посилався на те, що є неналежним
відповідачем. Поряд з цим,у процесі
розгляду справи відповідач подав
клопотання про застосування правил про
позовну давність до заявлених позовних
вимог, вважаючи, що у задоволенні
позову слід відмовити у зв'язку з
закінченням строку позовної давності
на заявлені позовні вимоги.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014р. у справі №910/14805/14 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
виходив з того, що закон зобов'язував
позивача при прийнятті ним довідки
від 26.05.2004р. перевіряти, чи відповідає
її зміст первинним бухгалтерським
документам по заробітній платі.
Позивач вимог закону не виконав, а тому
позбавлений права посилатись на
недостовірність складеної Банком
довідки про розмір заробітної плати гр.
Ткачової В.В.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
звернулось з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просило
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 03.09.2014р. у справі
№910/14805/14 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

У доводах апеляційного оскарження
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
вказувало на те, що висновки
оскаржуваного рішення не відповідають
нормам матеріального права, оскільки
відповідно до п.32 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", який затверджений
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Пенсійного фонду України №224/30 від
30.04.2002р. орган, що призначає пенсію має
право, а не обов'язок в необхідних
випадках перевіряти обгрунтованість
видачі таких довідок.

Одночасно в апеляційній скарзі
скаржник просив поновити строк на
апеляційне оскарження рішення
Господарського суду міста Києва від
04.09.2014р.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі на
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014р. у справі №910/14805/14
передано на розгляд колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі: Кропивна
Л.В. (головуючий суддя), судді: Смірнова
Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.10.2014р. у
справі №910/14805/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) клопотання
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення Господарського
суду міста Києва від 03.09.2014р. у справі
№910/14805/14, відновлено Управлінню
Пенсійного фонду України в м. Коломиї
та Коломийському районі пропущений з
поважних причин процесуальний строк на
апеляційне оскарження, вказану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 19.11.2014р.

14.11.2014р. до Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому останній
просив суд відмовити у задоволенні
апеляційної скарги та оскаржуваний
судовий акт залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 03.12.2014р. у зв'язку з неявкою
представників позивача.

У судове засідання представники
позивача не з'явились. Про причини
неявки суд не повідомили. Про час та
місце судового засідання повідомлені
належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Крім того, як вбачається з відмітки про
відправку, яка міститься на звороті
останньої сторінки оригіналу ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014р., якою
розгляд справи було відкладено на
03.12.2014р., копії вказаного
процесуального документу було
відправлено сторонам у даній справі -
21.11.2014р.

При цьому, відповідно до пункту 2.6.15.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України на звороті
у лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Таким чином, позивач був належним
чином повідомлений про розгляд
апеляційної скарги 03.12.2014р. у даній
справі, але не скористався своїми
процесуальними правами на участь у
судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення сторін про
дату, час та місце судового засідання,
разом з тим, явка судом апеляційної
інстанції обов'язковою не визнавалася,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті у
судовому засіданні 03.12.2014р.

У судовому засіданні 03.12.2014р.
представник відповідача просив
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, а оскаржуваний судовий акт
залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Спір, який був переданий на вирішення
Господарському суду міста Києва виник
з приводу питання - чи виникає
зобов'язання у особи, яка видала
недостовірні відомості щодо розміру
заробітної плати, по відшкодуванню
шкоди державі.

Позивачем на адресу відповідача
направлялась претензія № 5455/06 від
18.04.2014р. про відшкодування понесених
ним збитків у вказаній сумі, з якою
Банк листом (№02-39/690 від 21.05.2014р.) не
погодився.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
виходив з того, що позивач при
прийнятті довідки від 26.05.2014р. мав
перевірити, чи відповідає її зміст
первинним бухгалтерським документам
по заробітній платі, чого зроблено ним
не було, а тому не вправі вимагати від
відповідача повернення надмірно
сплаченої пенсійним органом пенсії.

В обгрунтування скасування
оскаржуваного рішення, апелянт
наполягав на тому, що законодавством на
нього не покладено обов'язку
перевіряти зміст довідки про заробітну
плату первинним документам по видачі
заробітної плати.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з доводами апелянта.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
встановлює, що підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Положення статті 1166 Цивільного кодексу
України містять законодавче
визначення деліктної відповідальності
за шкоду, завдану майну, та підстави її
виникнення.

Так, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вини.

При дослідженні матеріалів справи,
господарський суд правомірно дійшов до
висновку про відсутність таких
обов'язкових елементів деліктного
зобов'язання, як - протиправної
поведінки та причинного зв'язку між
діями відповідача та спричиненої
шкоди, оскільки первинні документи,
які є підставою для нарахування пенсії
знаходились в Управлінні Пенсійного
фонду України в м. Коломиї та
Коломийському районі в матеріалах
пенсійної справи. Зазначене свідчить
про те, що позивач при здійсненні своїх
повноважень при призначенні
відповідної пенсії, як уповноважений
орган, у встановленому порядку
зобов'язаний визначати розмір пенсії
відповідно до матеріалів пенсійної
справи.

Відповідно до ст. 101 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Відповідно до п.32 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", який затверджений
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Пенсійного фонду України №224/30 від
30.04.2002 (який був чинний станом на
травень 2004 року (на дату видачі довідки
та перерахунку пенсії), при прийманні
документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення
заяви і подання, відповідність
викладених у них відомостей про
заявника даним паспорта та документам
про стаж;

б) здійснює попередню правову
експертизу змісту і належного
оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій з
відповідних документів, фіксує і
засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсію, має право
вимагати від підприємств, установ та
організацій, фізичних осіб
дооформлення прийнятих і подання
додаткових документів, а також
перевіряти в необхідних випадках
обгрунтованість їх видачі.

Право заявників на одержання пенсій
встановлюється на підставі всебічного,
повного і об'єктивного розгляду всіх
поданих документів органом, що
призначає пенсію (п. 38 Порядку).

В силу вимог статей 32-34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
проаналізувавши норми законодавства,
дійшла висновку, що перевірка
достовірності виданих документів
покладається на пенсійний орган при
прийнятті документів для призначення
пенсії, позивач при прийнятті довідки
від 26.05.2004р. мав перевірити, чи
відповідає її зміст первинним
бухгалтерським документам по
заробітній платі, однак вказаних дій не
вчинив і призначив пенсію у більшому
розмірі, ніж це вимагається законом.

Також, позивачем ні суду першої
інстанції під час розгляду справи, ні
суду апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження не надано
належних та допустимих доказів
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача та
збитками позивача, що є безумовною
підставою для відшкодування шкоди.

Отже, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
недоведеність позивачем наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення, яке тягне за собою
відповідальність у вигляді
відшкодування завданої шкоди, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
вірним висновком суду першої інстанції
про те, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 19 254,55грн.
шкоди, завданої внаслідок надання
відповідачем недостовірних відомостей
у довідці з підстав ст. 101 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Крім того, відповідач при розгляду
справи у суді першої інстанції заявив
клопотання про застосування строку
позовної давності.

Водночас, згідно з п. 2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що місцевим господарським
судом правомірно відмовлено у
задволенні позову з підстав його
необгрунтованості. При цьому, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про незастосування позовної
давності до даних правовідносин.

З огляду на вище зазначене, колегія
суддів констатує відсутність підстав
для зміни або скасування прийнятого
судом першої інстанції рішення у даній
справі, у зв'язку з чим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
оскаржений судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з відмовою
в її задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(позивача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Коломиї
та Коломийському районі на рішення
Господарського суду міста Києва від
03.09.2014р. у справі №910/14805/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 03.09.2014р. у справі
№910/14805/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/14805/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна