ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 922/4789/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Станішевський І.С. (дов. №14-125
від 13.05.2014 р.)

відповідача - Набатова В.В. (дов. №01-27
від 09.01.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3897Х/1-8)
на рішення господарського суду
Харківської області від 10 листопада 2014
року у справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м.
Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 648588,02 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом, в
якому просив стягнути пеню в розмірі
444132,30 грн., 3% річних у розмірі 145616,24 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 58839,48 грн.,
всього - 648588,02 грн.; судові витрати
просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.11.2014 р. у
справі №922/4789/14 (суддя Светлічний Ю.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
КП "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз україни" пеню
у розмірі 44413,23 грн., 3% річних у розмірі
145616,24 грн., інфляційних втрат у розмірі
58839,48 грн., судовий збір у розмірі 12971,76
грн.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з рішенням
господарського суду першої інстанції в
частині відмови в стягненні пені в сумі
399719,07 грн. не погодилось, звернулось до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, вважаючи, що рішення прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, з
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи. Просить
рішення господарського суду в частині
відмови в стягненні пені в сумі 399719,07
грн. скасувати та прийняти в цій
частині нове, яким вимогу позивача про
стягнення з відповідача пені в сумі
399719,07 грн. задовольнити.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що
господарський суд Харківської області
об'єктивно оцінив даний випадок та
вірно прийняв до уваги причини
неналежного виконання зобов'язання
підприємством, зменшивши суму пені.
Просить рішення господарського суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, вислухавши у
судовому засіданні пояснення
уповноважених представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи,
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28.12.2012 р.
між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КП
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго"
(покупець) був укладений договір
№13/3437-БО-20 купівлі-продажу природного
газу, відповідно до п. 1.1 якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплачувати
газ на умовах цього договору (а. с. 17-22).

В подальшому до даного договору
укладена додаткова угода №1 від 20.08.2013
р., якою внесені зміни щодо ціни газу (а.
с. 23).

Згідно до п. 1.2. договору, газ що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець
передає покупцеві з 01 січня 2013 року по
31 грудня 2013 року газ в обсязі до 2055,0 тис.
куб. м, у тому числі по місяцях
кварталів.

Відповідно до п. 3.1. договору, продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця. Право власності на газ
переходить від продавця до покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використання газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Строк дії договору встановлений п. 11.1. -
до 31.12.2013 р., а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" поставило покупцю
імпортований природний газ у кількості
1762,865 тис. куб. м на загальну суму 8171358,00
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу (а.
с. 24-34).

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Покупець своєчасно оплату
поставленого газу не здійснив, що стало
підставою для звернення ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з КП
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго" 648588,02
грн., з яких: 444132,30 грн. - пеня, 145616,24 грн. -
3% річних, 58839,48 грн. - інфляційні втрати.

Господарський суд, встановивши факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань та, перевіривши
правильність нарахування позивачем 3%
річних та інфляційних втрат, дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог у цій частині.

Вирішуючи питання щодо задоволення
позову в частині стягнення пені, суд
зазначив про необхідність зменшення її
розміру на 90 %, та стягнув з відповідача
44413,23 грн., відмовивши в задоволенні
решти позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком господарського суду,
враховуючи наступне.

У відповідності до положень ст. 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України унормовано: договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" передбачено, що
споживач зобов'язаний забезпечувати
своєчасну оплату в повному обсязі
послуг з постачання природного газу.

Як вірно встановив суд першої
інстанції, наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами договірних правовідносин з
приводу постачання природного газу,
якими визначені обсяги та вартість
поставленого за договором газу та факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань. Дані обставини не
заперечуються відповідачем.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст. 547 Цивільного
кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 2 Закону, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.2. договору сторони узгодили,
що у разі невиконання покупцем умов
п.6.1. цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
прострочення платежу за кожен день
прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку, що міститься в
матеріалах справи, позивачем було
нараховано пеню в сумі 444132,30 грн. за
періоди: січень - квітень, жовтень -
грудень 2013 року (а. с. 11-16).

Колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд, розглянувши
клопотання відповідача про зменшення
розміру заявленої позивачем до
стягнення пені на 90%, дійшов
правомірного та обґрунтованого
висновку про його задоволення та
зменшив заявлену до стягнення суму
пені на 90%, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачена можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків.

За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
першочерговим завданням та ціллю КП
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго" є
виробництво, транспортування, розподіл
та реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Сєвєродонецька.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку,
діяльність відповідача є
обслуговування населення, 92%
теплоенергії відпускається населенню
у вигляді послуг за опалення житлових
будинків та підігрів води, яке має
велику дебіторську заборгованість,
решта споживачів бюджетні установи та
організації. Фінансування останніх
здійснюється за рахунок платежів від
надання послуг населенню та
підприємствам, установам і
організаціям, фінансується за рахунок
бюджетних коштів. Діючи тарифи не
підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами за спожиту теплову
енергію різних категорій споживачів,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. Збитки
підприємства за три квартали склали -
8315 тис. грн., непокритий збиток вкладає
-34193 тис. грн.

Згідно Закону України "Про тимчасові
заходи на період проведення
антитерористичної операції" м.
Сєвєродонецьк, на території якого
знаходиться підприємство відповідача,
згідно розпорядженню затвердженому
КМУ 30.10.2014 р. за №1053-р. внесено в перелік
населених пунктів, на території яких
здійснювалася антитерористична
операція, тобто знаходження
відповідача у зоні АТО унеможливлює
своєчасне виконання ним своїх
зобов'язань згідно договору,
укладеного між позивачем та
відповідачем.

Погоджуючись із зменшенням стягнення
неустойки на 90%, колегія суддів
враховує ступінь виконання боржником
зобов'язань за укладеним договором, а
саме той факт, що відповідачем повністю
здійснено оплату за поставлений газ, а
також те, що несвоєчасній оплаті
сприяла наявність значної
заборгованості позивача перед
відповідачем.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що розмір зменшеної пені
не є співрозмірним в контексті
інтересів сторін, а суд не об'єктивно
оцінив всі обставини у їх сукупності,
не спростовують висновків суду.

Колегія суддів зазначає, що зменшена з
444132,30 грн. до 44413,23 грн. сума пені є
адекватною відповідальністю за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань та є проявом балансу між
інтересами кредитора і боржника, а
також засобом недопущення
використання пені як інструменту
отримання безпідставних доходів, а не
як способу стимулювання боржника до
належного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
надані позивачем розрахунки 3 % річних
та інфляційних нарахувань, колегія
суддів вважає, що господарський суд
правомірно визнав, що дані
нарахування не є штрафними санкціями в
розумінні ст. 217, 223 ГК України, ст. 549, 551
ЦК України, тому клопотання
відповідача в частині зменшення 3%
річних та інфляційних не підлягає
задоволенню, та обґрунтовано визнав
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних в сумі 145616,24 грн. та інфляційних
втрат в розмірі 58839,48 грн. такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає про відсутність правових
підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені
належними доказами, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

На підставі викладеного колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Харківської
області від 10.11.2014 р. у справі №922/4789/14
прийняте при належному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування в частині
зменшення пені відсутні, в зв'язку з
чим, апеляційна скарга позивача не
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом
1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10.11.2014 р. у
справі №922/4789/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 18.12.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Камишева Л.М.